Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору та договору іпотеки такими, що припинили свою дію, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 100 125 грн, зі сплатою 14,04 % річних з кінцевим терміном повернення до 3 квітня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ними укладено договір іпотеки, предметом якої є будинок, який розташований по АДРЕСА_1, і належить їй на праві власності. Оскільки зобов'язання за вказана ними договорами позичальник належним чином не виконувала, утворилась заборгованість у розмірі 58 754 грн 18 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок загальною площею 74,70 кв. м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за вказаною адресою зі зняттям їх з реєстраційного обліку у органі МВС України.

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору від 4 квітня 2007 року вона отримала грошові кошти в розмірі 90 тис. грн на придбання автомобіля. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між нею та банком було укладено вказаний вище договір іпотеки. У травні 2007 року з нею стався нещасний випадок на виробництві та їй було встановлено другу групу інвалідності. На момент нещасного випадку між нею та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» діяли два договори особистого страхування від 22 серпня 2006 року та від 4 квітня 2007 року, укладенні з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами від 22 серпня 2006 року та від 4 квітня 2007 року. Згідно страхових актів від 10 жовтня 2009 року визнано настання страхового випадку по договорам особистого страхування від 22 серпня 2006 року та від 4 квітня 2007 року і встановлено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті вигодонабувачеві відповідно у розмірі 45 045 грн та 67 500 грн, які були зараховані на рахунок № НОМЕР_1, який у відповідності до п. 7.2 кредитного договору від 4 квітня 2007 року відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою та іншими платежами. Також на вказаний рахунок надійшли кошти у розмірі 15 174 грн 32 коп. після проведення на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 8 червня 2010 року перерахунку відсотків за кредитним договором. Крім того, за період з 2 жовтня 2009 року по 20 червня 2010 року у рахунок погашення суми кредиту, відсотків та інших платежів нею було сплачено 12 тис. грн. Таким чином, за період з 2 жовтня 2009 року по 20 липня 2010 року на рахунок № НОМЕР_1 надійшло 129 719 грн 32 коп., що на її думку є достатнім для дострокового погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів. 29 січня 2011 року вона звернулася до банку із заявою про реструктуризацію заборгованості по кредиту. Листом від 10 лютого 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив її, що заборгованість за кредитним договором від 4 квітня 2007 року повністю погашена. Вважала, що у зв'язку з виконанням умов кредитного договору, дія кредитного договору та договору іпотеки припинилася.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визнати кредитний договір від 4 квітня 2007 року таким, що припинив свою дію у зв'язку з виконанням зобов'язань; визнати договір іпотеки від 4 квітня 2007 року таким, що припинив свою дію у зв'язку з виконання зобов'язань, зі зняттям обтяження на предмет іпотеки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано кредитний договір від 4 квітня 2007 року про надання позики та договір іпотеки від 4 квітня 2007 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, такими, що припинили свою дію. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на проведення судово-економічної та судової почеркознавчої експертиз у розмірі 4 779 грн 48 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), суди дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 повністю виконала умови кредитного договору, при цьому кошти згідно договору особистого страхування надійшли вигодонабувачу, ПАТ КБ «ПриватБанк», для виконання кредитного договору і ця сума повністю погасила кредитну заборгованість, отже, згідно зі ст. 599 ЦК України основне зобов'язання припинилось. Крім того, згідно з умовами кредитного договору позичальник має право на отримання страхових виплат, вони спрямовуються на погашення кредиту.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу в межах її доводів, вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» своїх позовних вимог не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко