Справа № 415/6389/15-ц
Провадження № 2/415/3849/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанськугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Лисичанськугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 знаходиться в трудових відносинах з ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» з 05 березня 2001 року та з 07 травня 2012 року працювала в.о. механіка гаража згідно з наказом № 194-к від 04.05.2012р. 04 травня 2012 року з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 52а та в цей же день була проведена передача товарно-матеріальних цінностей, які згідно з актом прийомки-передачі основних засобів та малоцінних необоротних матеріальних активів, затвердженого директором ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськугілля» були передані відповідачу. Під час планової ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Лисичанськугілля» та його відокремлених підрозділів Дрежфінінспекцієй України за період з 01.04.2013р. по 28.02.2015р. виявлена нестача 1 одиниці транспортного засобу Екскаватор ЕО 4321 інв. № 7430 матеріально-відповідальна особа, механік гаражу ОСОБА_2 За підсумками звіту проведення незалежної оцінки № 53/15 від 22.09.2015р. агентством з нерухомості ТОВ «Дисконт» визначена сума матеріального збитку заподіяного підприємству 1 одиниці нестачі транспортних засобів, яка становить 107967,79 грн. Відповідно до п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 05.01.2015р. ОСОБА_2, що займає посаду механіка гаражу бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» матеріальних цінностей і зобовязується дбайливо ставитися до переданих їй для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей Адміністрації і вживати заходів для відвернення шкоди, своєчасно повідомляти Адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених матеріальних цінностей, вести облік, складати і надавати встановлений порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених матеріальних цінностей, брати участь у інвентаризації довірених матеріальних цінностей. Відповідно до п. 2 цього договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення з провини Працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, її повернення виконується згідно з діючим законодавством.

На підставі викладеного просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськугілля» матеріальну шкоду заподіяну підприємству у розмірі 107967,79 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, підтвердила факти, викладені у позовній заяві та просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала. Суду пояснила, що дійсно вона є матеріально відповідальною особою, але при передачі товарино-матеріальних цінностей їй екскаватор не був переданий, оскільки він в жовтні 2006 року був затоплений в забої. На час передачі за договором і в момент затоплення екскаватор рахувався за начальником погрузки ОСОБА_3 Документи на екскаватор не збереглися, вважає, що нею не завдано шкоди підприємству. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що працює заступником директора ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськугілля». До того, як він почав працювати та відповідач, ще в 2006 році екскаватор був переданий фірмі «Агата». У 2006 році екскаватор не перебував на обліку за дільницею Гараж, тоді ж сталося і затоплення екскаватора. Через рік потому він прийшов працювати на шахту. Йому було відомо, що екскаватор продовжував перебувати в воді. Вода коло нього була агресивна з кислотами, які розїдали його. Тому, якщо навіть екскаватор витягнули з води, він все одно був би непридатний для користування. На місце перебування екскаваторі виїжджала комісія, що зафіксувала факт перебування екскаватора у воді та його непридатність для користування. Екскаватор передали на дільницю гараж тільки у 2008 році, після його затоплення. Екскаватор передали тільки за документами, а фактично він залишався у воді. Отже, затоплення екскаватора сталося ще до того, як ОСОБА_2 прийшла на роботу, а отже вона ніякого відношення до затопленого екскаватора не мала.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

Відповідно до ст. 135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з висновком від 22.09.2015р. ймовірна ринкова вартість Екскаватора ЕО-4321 складає, 107967,79 грн., сума матеріальної шкоди, завданої підприємством, внаслідок затоплення Екскаватора ЕО-4321, інвентарний номер 7430 складає 107967,79 грн.

Згідно з випискою з вимоги від 03.07.2015р. №12-05-14-14/1529 вартість 1 одиниці (ескаватора) визначений за ринковою ціною складає 144,891 тис. грн.

Згідно з договорів про повну матеріальну відповідальність від 04.05.2012р., від 02.01.2013р., від 03.01.2014р., від 05.01.2015р. ОСОБА_2 займає посаду механіка гаражу і бере на себе повну відповідальність за зберігання довірених їй адміністрацією матеріальних цінностей.

Згідно з наказом № 194-к від 04.05.2012р. виконуючим обовязки механіка гаражу покласти на ОСОБА_2 з 07.05.2012р.

Згідно з актом прийому-передачі від 04.05.2012р. на підставі наказу № 194-к від 04.05.2012р. екскаватор ЕО 4321 №7430 переданий ОСОБА_5 і прийнятий ОСОБА_2

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установа, організаціям їх працівникам», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Відповідно до ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що шкода фактично завдана підприємству ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» виявлена в 2006 році.

Як встановлено судом, ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» до Лисичанського міського суду Луганської області звернувся із позовом про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 01 жовтня 2015 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності, передбачений чинним законодавством, позивачем пропущений, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з пропуском позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 130, 134-136, 233 КЗпП України, 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установа, організаціям їх працівникам», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Лисичанськугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА