Справа № 135/839/15-ц
Провадження № 2/135/259/15
РІШЕННЯ

іменем України

22.09.2015 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Когаль А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсацію матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсацію матеріальної та моральної шкоди. Згідно позову зазначила, що з 27.07.1991 року вона працювала зубним техніком в ОСОБА_3 міській лікарні. З 29.05.2015 року її звільнили з роботи у звязку з скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавцем при звільненні не було враховано її переважне право залишення на роботі, порівняно з іншими техніками, які залишились працювати, вона найдовше працювала, проживає самотньо, не має інших членів сімї із самостійним заробітком. Вважає, що також було порушено порядок її звільнення, їй не було надано персональне письмове попередження про звільнення за 2 місяці, не було письмово запропоновано іншу посаду, тому вона від іншої роботи в лікарні не відмовлялась. Розгляд питання про її звільнення на засіданні профспілки було проведено без її участі, на засідання профспілки її не запрошували. Тому просила поновити її на роботі, та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В подальшому позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши, що просить також стягнути з відповідача 3500 грн. матеріальної шкоди та 1500 грн. моральної шкоди, заподіяної тим, що в період з 17.07.2012 року по 25.05.2015 року їй не давали для виконання роботи, на рівні з іншими зубними техніками, в звязку з чим вона недоотримала частину заробітку, так як оплата праці у них здійснюється за відрядно-преміальною системою.

В судовому засіданні позивач позов підтримала по наведених підставах. Пояснила, що при її звільненні не дотримано двомісячний строк попередження про звільнення. При розгляді питання про дачу згоди на її звільнення, її не було запрошено на засіданян профкому. Також зазначила, що їй не пропонували іншу роботу коли попереджали про звільнення. Вважає, що при скороченні штату мали б бути звільнені інші зубні техніки, оскільки вона працює довше них, а план не виконують всі техніки. В квітні 2015 року вона не отримувала заробітної плати, оскільки їй не давали замовлень, хоча вона була на роботі, а оплата праці здійснюється за відрядною системою.

В судовому засіданні позивач зазначила, що відмовляється від свого клопотання, викладеного у позовній заяві, про залучення по справі третьою особою головного лікаря.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначено, що при звільненні ОСОБА_1 було дотримано всі вимоги законодавства. Зазначила, що до складу ОСОБА_3 МТМО входить відділення зубопротезної лабораторії, яке є госпрозрахунковим. У відділенні по штатному розпису рахувалось 3,5 посади зубних техніків, та 2 посади лікаря. Оскільки зубні техніки не забезпечуються роботою відповідно до встановлених нормативів, не виконуються нормативи та планові навантаження, тому було вирішено скоротити 1 посаду зубного техніка. 02.03.2015 року було подане подання до профспілкового комітету про скорочення посад. На засіданні профспілкового комітету було прийнято рішення про скорочення ОСОБА_1 оскільки вона має низьку продуктивність праці через недобросовісне ставлення до роботи та невиконання нормативів. ОСОБА_1 не погоджувалась на скорочення саме її, тому 07.04.2015 року додатково було проведено загальні збори трудового колективу, на яких прийнято рішення про скорочення саме ОСОБА_1 Її було попереджено про звільнення 02.04.2015 року та запропоновано роботу молодшої медсестри в терапевтичному відділенні. Однак вона відмовилась поставити підпис в попередженні про звільнення, відмовилась від пропозиції іншої роботи, що підтверджується відповідним попередженням та актом від 02.04.2015 року. Поновлення на посаді ОСОБА_1 є неможливим, так як її посада скорочена та внесені зміни до штатного розпису.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши покази свідка, письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.07.1991 року була прийнята на роботу в Ладижинську міську лікарню на посаду 0,5 ставки зубного техніка зубопротезної лабораторії, що підтверджується витягом з наказу № 132 від 19.07.1991 року (а.с. 3).

Згідно ектономічного обгрунтування скорочення посад працівників відділення зубопротезної лабораторії ОСОБА_3 МТМО, затвердженого головним лікарем 02.03.2015 року, наведено обгрунтування доцільності скорочення 1 посади зубного техніка та 0,5 посади реєстратора медичного зубопротезної лабораторії, які утримуються як понаднормативні (а.с. 20, 21).

Відповідно до подання № 217/1 від 02.03.2015 року головного лікаря ЛМТМО голові профспілкового комітету ЛМТМО зазначено, що у звязку з невиконанням нормативів, враховуючи економічне обгрунтування будуть скорочуватись з 01.06.2015 року посада зубного техніка та 0,5 посади реєстратора зубопротезної лабораторії, які займають ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 На підставі вказаного головний лікар просить дати згоду на звільнення, зокрема ОСОБА_1, за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 19).

Згідно протоколу засідання профкому медичних працівників ОСОБА_3 МТМО № 5 від 11.03.2015 року видно, що було дано згоду на звільнення, зокрема зубного техніка зубопротезної лабораторії ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22).

16.03.2015 року голова профкому повідомив головного лікаря ОСОБА_3 МТМО про те, що на засіданні профспілкового комітету було ухвалено рішення про надання згоди на звільнення, зокрема зубного техніка зубопротезної лабораторії ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23).

02.04.2015 року головним лікарем ОСОБА_3 МТМО видано наказ № 64 § 1 про скорочення штату працівників, згідно якого вирішено, зокрема, скоротити посаду техніка зубного 1 штатну одиницю та запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення штату переведення за їх згодою на інші вакантні посади (а.с. 24).

02.04.2015 року зубного техніка зубопротезної лабораторії ОСОБА_1 було попереджено про те, що посада, яку вона обіймає скорочується з 01.06.2015 року і вона підлягає звільненню. Водночас ОСОБА_1В, пропонується робота не відповідно до її фаху на вільній посаді молодшої сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення (а.с. 25).

Відповідно до положення про відділення зубопротезної лабораторії ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання вбачається, що відділення є госпрозрахунковим структурним підрозділом ОСОБА_3 МТМО (п. 1.1, 1.8). Планування діяльності зубопротезної лабораторії, формування штатного розпису, забезпечення кадрами здійснюється головним лікарем ОСОБА_3 МТМО відповідно до вимог законодавства (п. 1.6). Оплата праці лікарів, зубних техніків проводиться за відрядно-преміальною системою (п. 4.6).

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Статуту ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання (далі по тексту Статут) передбачено, що комунальний заклад Ладижинське МТМО є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м. Ладижина. Засновником є Ладижинська міська рада. Пунктом 2.1 передбачено, що порядок внутрішньої організації та сфера діяльності структурних підрозділів ОСОБА_3 МТМО затверджується головним лікарем ОСОБА_3 МТМО за погодженням з міським головою ОСОБА_3 міської ради. Пунктом 5.6 Статуту передбачено, зокрема, що штатний розклад ОСОБА_3 МТМО затверджується виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради (а.с. 78-83).

Згідно наказу № 97 § 2 від 25.05.2015 року, виданого головним лікарем ОСОБА_3 МТМО, ОСОБА_1 зубного техніка зубопротезної лабораторії звільнено у звязку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, 29 травня 2015 року (а.с. 4).

Відповідно до наказу головного лікаря ОСОБА_3 МТМО № 101 § 8 від 29.05.2015 року, вирішено: 1) внести зміни до штатного розпису зубопротезної лабораторії, а саме вивести із штатного розпису з 1 червня 2015 року 1 посаду техніка зубного та 0,5 посади реєстратора медичного; 2) привести у відповідність з цим наказом штатний розпис та затвердити його у встановленому порядку (а.с. 75).

Зміни до штатного розпису по зубопротезній лабораторії ОСОБА_3 МТМО станом на 01.06.2015 року затверджені заступником міського голови м. Ладижин 01.06.2015 року. Відповідно до затверджених змін з 01.06.2015 року виводиться 1 посада техніка зубного та 0,5 посади реєстратора медичного (а.с. 40).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду Україхни № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З наявного в матеріалах справи штатного розпису на 2015 рік, затвердженого заступником міського голови 02.01.2015 року, видно, що до ініціювання змін до штатного розпису, станом на дату попередження ОСОБА_1 про звільнення, штатний розпис по зубопротезній лабораторії містив 3,5 штатних посад зубного техніка (а.с. 39).

Відповідно до змін до штатного розпису по зубопротезній лабораторії, затверджених заступником міського голови 01.06.2015 року, видно, що з 01.06.2015 року виводиться 1 штатна посада техніка зубного.

Таким чином, судом встановлено, що зміни до штатного розпису, якими виводиться 1 штатна посада зубного техніка, затверджені згідно положень п. 5.6 Статуту уповноваженою особою міської ради 01.06.2015 року.

Тобто як на дату попередження ОСОБА_1 про звільнення (02.04.2015 року), так і на дату винесення наказу про її звільнення (25.05.2015 року ), так і на дату звільнення ОСОБА_1 з роботи (29.05.2015 року) по зубопротезній лабораторії був чинним штатний розпис, який передбачав наявність штатної посади зубного техніка, яку обіймала ОСОБА_1

Скорочення штату працівників зубопротезної лабораторії затверджено міською радою лише з 01.06.2015 року, тому законних підстав для звільнення ОСОБА_1 до цієї дати не було. Оскільки фактично до затвердження змін до штатного розпису міською радою, згідно з вимогами Статуту, немає законних підстав для скорочення штату працівників. А тому у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача, оскільки на момент звільнення штатний розпис зубопротезної лабораторії передбачав 3,5 штатних посад зубних техніків, при цьому 0,5 посади займала ОСОБА_1

Крім того, виходячи із положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи для переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював.

Роботодавець є таким, що належно виконав такий обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявились на підприємстві протягом часу з дня попередження про звільнення і до дня звільнення.

Викладене повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що відображена в постанові від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15.

Судом встановлено, що станом на 02.04.2015 року в ОСОБА_3 МТМО перебували наступні вакантні посади (окрім лікарського персоналу): сестра медична поліклініки, лаборант, інженер-програміст, молодша медична сестра, водій, прибиральник службових приміщень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що її освіта не дозволяє займати посади інженера-програміста, а відсутність водійських прав - посаду водія.

Відповідачем не доведено, що ОСОБА_1, яка закінчила медичне училище, не могла в силу відсутності освіти, кваліфікації чи досвіду виконувати обовязки сестри медичної поліклініки, лаборанта, молодшої медичної сестри чи прибиральника службових приміщень.

А посилання представника відповідача на те, що інші вільні вакантні посади пропонувались іншим вивільнюваним працівникам суд вважає таким, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, в звязку з недоведенням цієї обставини відповідачем. Крім того, спростовується даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_5 про те, що при її звільненні вона не давала згоди на переведення на іншу роботу в лікарні.

Згідно попередження про звільнення, ОСОБА_1 запропоновано посаду молодшої медсестри з догляду за хворими терапевтичного відділення.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що позивачу пропонували зайняти вільну посаду лише один раз 02.04.2015 року при попередженні про звільнення.

При цьому, згідно акту від 02.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади прибиральника службових приміщень (а.с. 26).

Така розбіжність між пропонованою посадою в повідомленні про звільнення (молодша медсестра з догляду за хворими), та у вказаному акті (прибиральник службових приміщень) свідчить про те, що запропонована посада (робота) була для ОСОБА_1 незрозумілою та нечіткою. Що узгоджується і даними в судовому засіданні поясненнями позивача про те, що їй взагалі не пропонували будь-якої вільної посади в лікарні.

При цьому суд критично ставиться до пояснень представника відповідача про те, що це одна і та ж посада, оскільки згідно відповіді ОСОБА_3 МТМО від 04.09.2015 року (а.с. 77) видно, що станом на 02.04.2015 року вакантними були, зокрема, посада сестри медичної поліклініки та прибиральника службових приміщень.

Крім того, суд вважає за необхідне відмітити, що відповідачем було порушено вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо дотримання двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення, оскільки ОСОБА_1 було попереджено про звільнення 02.04.2015 року, а звільнено 29.05.2015 року, тобто до закінчення двомісячного строку.

Разом з тим, заперечення ОСОБА_1В, про те, що їй не попереджали письмово про звільнення та не пропонували роботу на підприємстві, суд сприймає критично, а вказане твердження позивача таким, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки судом встановлено, що 02.04.2015 року ОСОБА_1 було попереджено про звільнення з посади яку вона обіймає з 01.06.2015 року. Що підтверджується відповідним попередженням (а.с. 25), а також актом від 02.04.2015, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 в приміщенні відділу кадрів лікарні була попереджена про звільнення (а.с. 26).

Пояснення представника відповідача про те, що ОСОБА_1 недобросовісно ставилась до роботи, з посиланням при цьому на доповідні записки завідуючої зубопротезної лабораторії про відсутність на роботі та відповідні акти (а.с. 29-36), суд вважає такими, що не спростовують встановлених в судовому засіданні обставин про порушення порядку звільнення ОСОБА_1 з роботи у звязку зі скороченням штату, та жодним чином не можуть підтвердити підставність звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У звязку із викладеним, звільнення позивача слід визнати незаконним та поновити ОСОБА_1 на посаді зубного техніка зубопротезної лабораторії ОСОБА_3 МТМО з 30.05.2015 року.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновленян на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд провидить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок). Відповідно до змісту якого обчислення середньої заробітної плати працівника проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення. А всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки.

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за 2015 рік видно, що в березні їй було нараховано 169,87 грн., в квітні нарахування відсутні (а.с. 38, 76).

ОСОБА_1 в березні та квітні відпрацювала відповідно 21 та 21 робочих днів. Середньоденна заробітна плата за вказані місяці становить (169,87 + 0)/(21+21) = 4,04 грн. Кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення судом рішення становить 79 робочих днів, зокрема: червень - 20 днів; липень - 23 дня; серпень 20 днів; вересень 16 днів.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 4,04 х 79 = 319,16 грн.

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині компенсації матеріальної 3500 грн. та моральної шкоди 1500 грн., зважаючи на те, що завдання такої шкоди позивач обгрунтовує тим, що в період з 17.07.2012 року по 25.05.2015 року її не забезпечували належним обсягом роботи, що потягло недоотримання нею заробітку. Проте, позивачем не наведено розрахунку, з якого вона виходила, зазначаючи саме такий розмір шкоди, не наведено доказів того, що відповідач був спроможний забезпечити її обсягом роботи відповідно до нормативів. При цьому, із наявного в матеріалах справи економічного обгрунтування необхідності скорочення штату зубопротезної лабораторії, вбачається, що скорочення штату відбувається саме через утримання в штаті посад понад необхідну кількість, порівняно із нормативною. Оплата праці працівників відділення здійснюється за відрядно-преміальною системою.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40, 49-2, 235 КЗпП України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду Україхни № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи, що здійснено на підставі наказу № 97 §2 від 25.05.2015 року у звязку із скороченням штату, виданого головним лікарем ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання.

Поновити ОСОБА_1 на посаді зубного техніка зубопротезної лабораторії ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання з 30.05.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2015 року по день ухвалення судом рішення в розмірі 319,16 грн., з утриманням при виплаті вказаної суми передбачених законом податків та обовязкових платежів.

В частині позовних вимог про компенсацію матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі відповідно до ст. 367 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України допустити до негайного виконання.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 міського територіального медичного обєднання на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: