Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1103/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько К. М.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря - Кечкіна А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгородківського районного суду районного суду Кіровоградської області від 5 березня 2015 року,

ВТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В якості підстав позову позивав зазначила те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, зокрема: не цікавиться їх життям, не спілкується з ними, не бере трудової, педагогічної чи будь-якої іншої участі у їх вихованні, матеріальному забезпеченні.

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 5 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити її позов. В обґрунтування апеляційної скарги послалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує на незабезпечення участі у справі органу опіки і піклування та прокурора, як гарантії забезпечення прав дитини, необґрунтовану відмову суду в залученні до участі у справі служби у справах дітей Новгородківської районної державної адміністрації. Суд не надав оцінку всім доказам у справі, не врахував рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 4 жовтня 2014 року та лист Новоукраїнської райдержадміністрації щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, показанням свідків, які підтвердили факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків протягом шести років.

Відповідач не реалізував своє право на надання письмових заперечень на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу та повідомила суд про те, що вона не відмовляється від пред'явленого нею позову. Вона також пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей з часу їх розлучення, не бачився з ними, їх життям, розвитком і станом здоров'я не цікавиться. Він має значну заборгованість з аліментів, які вираховуються частково з належної відповідачу до сплати орендної плати за земельну ділянку. Проте у такий спосіб аліменти сплачуються не щомісячно, а один раз на рік та не покривають існуючу заборгованість. Метою пред'явлення нею позову зазначає вплив на від подача задля зміни його ставлення до дітей.

Представник позивача також підтримала доводи апеляційної скарги.

Малолітня ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила суду, що вона розуміє наслідки позбавлення її батька, ОСОБА_3, батьківських прав відносно неї та її молодшого брата та вважає це за необхідне. Вона пояснила, що не бачилася з батьком після розлучення батьків. Батько не відвідував її ні вдома, ні у школі. Відсутність батьківського піклування про неї викликало у неї негативне ставлення до батька.

Відповідач, повідомлений судовою повісткою про час та місце розгляду справи (а.с. 93, 98, 109,134, 141) у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, направила письмове клопотання про розгляд справи без присутності її представника (а.с. 122).

Аналогічного змісту клопотання направила служба у справах дітей Новгородківська районна державна адміністрація Кіровоградської області (а.с. 120, 138).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи з рахуванням думки малолітньої ОСОБА_6 та висновку Новгородківської РДА, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судді першої інстанції колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що з 27 листопада 2004 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_6, її батьками являються ОСОБА_3 і ОСОБА_2, сторони по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_5, його батьками також являються ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11 серпня 2010 року.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а їх малолітні діти проживають з позивачем. В подальшому малолітня ОСОБА_6 разом з матір'ю стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 так, як позивач працевлаштувалася продавцем у місті (а.с. 46), а малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з батьками позивача, тобто з його дідом і бабою, за адресою: АДРЕСА_2

За рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у справі № 2-660/2009 позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач має несплачену заборгованість за аліментами на утримання дітей, яка станом на 1листопада 2014 року становила 33899 грн. 42 коп. (а.с. 11).

Згідно висновку органу опіки і піклування, Новгородківської районної державної адміністрації, оформленого рішенням від 24 лютого 2015 року № 3 (а.с. 41), не є доцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, апеляційним судом на підставі матеріалів витребуваної у служби у справах дітей Новгородківської районної державної адміністрації справи (а.с. 111 - 118) встановлено, що відповідач проживає в с. Вершино - Кам'янка Новгородківського району Кіровоградської області, співмешкає з іншою жінкою з якою вони мають малолітню дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідач ніде постійно не працює, отримує щорічно дохід у вигляді орендної плати за належну йому земельну ділянку з якої частково утримується заборгованість по аліментах на утримання дітей а також має тимчасові заробітки, скарг за місцем проживання на його поведінку немає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність заборгованості по аліментах та не проживання відповідача з дітьми не може бути єдиною і безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Проте з висновком суду погодитися неможна так, як він дійшов його при неповному зясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вказала підставою пред'явлених нею вимог ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню їх спільних дітей, яке виявилося у відсутності спілкування батька з дітьми, байдужості до їх життя, відсутність виховного впливу батька. Також позивач посилалася на несплату відповідачем аліментів, небажання приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей.

Проте суд першої інстанції всупереч приписам ст.ст. 11, 212, 214, 215 ЦПК України дослідивши наявні у справі докази, не дав їм належної оцінки, неповно встановив чим мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і заперечення на них, зокрема факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не навів у рішенні мотивів з яких вважав встановленою наявність або відсутність таких фактів.

Крім того, суд, прийнявши до відома письмовий висновок Новогородківської РДА щодо вирішення спору, всупереч ч. 3 ст. 45 ЦПК України не вирішив питання про залучення цього органу до участі у справі, необґрунтовано відмовивши в задоволенні відповідного клопотання представника позивача (а.с. 47).

В порушення ст. 171 СК України суд не з'ясував думку малолітньої ОСОБА_6 щодо вирішення справи, хоч на час розгляду їй виповнилося десять років і вона може висловити свою думку з цього питання.

Малолітньому ОСОБА_5 виповнилося лише шість років, а тому колегія суддів вважає, що він поки що не може сформулювати свою думку з даного питання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судомбатьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановленні ст. 150 СК України.

Такі обов'язки покладаються на обох батьків дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язок відносно дитини.

Сутність батьківського виховання можна визначити, як створення батьками умов та застосування засобів впливу на свідомість, почуття і волю дитини з метою формування всебічно і гармонійно розвиненої особистості, вироблення у дитини позитивних навичок і звичок, її соціалізацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичнимта юридичним особам.

Проте передача дитини на виховання не звільняє батьків від виконання обов'язку особисто приймати участь у її вихованні. При цьому батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Обов'язку батьків виховувати дитину кореспондуються право останньої на належне батьківське виховання та право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї (ст. 152 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Задля реалізації батьками своїх прав і обов'язків щодо особистого виховання дітей ст. 153 СК України гарантовано право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції 18 лютого 2015 року визнав ті обставини, що з 2010 року він проживає окремо від дітей і жодного разу з ними не бачився та не спілкувався. При цьому йому було відомо, що діти проживають у Новоукраїнському районі в с. Кропивницьке у власних діда та баби.

Відповідач не посилався на наявність перешкод у його спілкуванні з дітьми, в тому числі з боку матері дітей, за виключенням їх проживання у різних населених пунктах.

Позивач не створювала відповідачу перешкод у реалізації відповідачем своїх прав та виконанні обов'язків відносно дітей. Факти звернення відповідача зі скаргами на неправомірні дії відповідача до суду чи до органів опіки і піклування не встановленні.

Вказані обставини також підтвердженні показаннями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 а також відомостями характеристики Кропивницького дитячого навчального закладу № 1 на ОСОБА_5 (а.с. 43) та характеристики комунального закладу «Навчально-виробниче об'єднання природничо-економіко-правовий ліцей спеціалізована шкода І-ІІІ ступенів № 8 - позашкільний центр Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» на ОСОБА_6 (а.с. 45) з яких вбачається, що батько дітей їх вихованням і навчанням не цікавиться, навчальні заклади не відвідує.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

При цьому відповідач є людиною фізично здоровою, у пересуванні не обмежений, а тому доклавши необхідних зусиль мав реальну можливість регулярно або періодично відвідувати своїх дітей, які проживають в іншій місцевості в межах Кіровоградської області, навчальні заклади у яких вони навчаються та виховуються, спілкуватися зі ними та вчиняти інші необхідні дії на виконання свого обов'язку їх виховання: виявляти батьківську турботу та любов, піклуватися про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідним харчуванням, медичним доглядом, цікавитися їх внутрішнім світом.

Проте жодних з вказаних дій відповідач не вчиняв протягом останніх шести років, збайдужівши до дітей та їх долі. До того ж він не сплачував у повному розмірі аліменти на утримання дітей.

Оскільки відповідач не посилався в обґрунтування свого невизнання позову на поважні причини невиконання ним батьківських обов'язків і доказів на їх підтвердження не надав, то його бездіяльність вказує на свідоме нехтування ним батьківських обов'язків та є винною.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що докази у справі підтверджують факт ухилення відповідачем від виконання ним батьківських обов'язків по вихованню його дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

Проте позбавлення прав, що надані батькам, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки.

У зв'язку з цим апеляційний суд враховує наступне: характер порушення - ухилення батька від обов'язку виховувати діткй; його тривалість - протягом шести років; думку малолітньої ОСОБА_6, яка позбавлена любові та піклування батька і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав; а також те, що в період розгляду справи представниками органу опіки і піклування, в ході відвідування сім'ї відповідача, яке відбулося 16 лютого 2015 року, йому було рекомендовано виконувати батьківські обов'язки відносно дітей (а.с. 118), не зважаючи на це він не змінив своє ставлення до виховання ОСОБА_6 і ОСОБА_5, дій щодо зустрічі з дітьми та налагодження стосунків з ними не вчинив; в судові засідання до суду першої та апеляційної інстанції після 18 лютого 2015 року відповідач неодноразово викликався, але не з'явився жодного разу без зазначення причин неявки, чим виявив свою байдужість до результату її розгляду.

У зв'язку з цьому колегія суддів не погоджується з висновком Новгородківської РДА щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав та вважає цей висновок необґрунтованим так, як вжиті відносно відповідача заходи щодо його переконання у зміні ставлення до виховання дітей не мали позитивних результатів у зміні ставленні відповідача до виконання своїх обов'язків, а тому суд дійшов висновку, що єдиним дієвим заходом впливу на нього може бути лише позбавлення батьківських прав.

При цьому позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, за виключенням обов'язку щодо виховання дітей.

Відповідно до ст. 169 СК України, за наявності підстав передбачених ч. 4 цієї статті, відповідачу може бути поновлено батьківські права.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) у розмірі 365 грн. 40 коп. (а.с. 1, 63).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 5 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: