АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/69/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Костенка А.М.,

суддів : Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1. представника відповідача ТОВ Хмельницьктранс ОСОБА_2, представника відповідача приватного підприємства Волочиськтранс ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2218/16249/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Хмельницьктранс, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, приватного підприємства Волочиськтранс про відновлення права, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, вказував, що є інвалідом війни ІІ групи і, відповідно, має передбачені чинним законодавством, пільги щодо безкоштовного проїзду. Впродовж 2011 року неодноразово звертаючись на автостанціях № 1 та № 3 в м. Хмельницький, а також до автоперевізників, за придбанням квитків зі 100% знижкою їх вартості, отримував безпідставну відмову в безоплатному проїзді. Тому був змушений сплачувати повну вартість квитків. Також в приміщеннях автостанцій і в автобусах була відсутня інформація про право на пільговий проїзд, а відповідачі, при його спробах довести своє право на безкоштовний проїзд, поводилися непрофесійно та зухвало. У зв'язку з цим неодноразово перебував в стресових ситуаціях, що призвело до погіршення стану його здоров'я. Також йому призначено інвалідність другої групи. Тому просив суд ухвалити рішення, яким за період 2011 року відновити його право на безплатний проїзд автобусами міжміських і приміських маршрутів у Хмельницькій області, котре було незаконно обмежено, зобов'язати в примусовому порядку ТОВ «Хмельницьктранс» на всіх автостанціях в м. Хмельницький на видних місцях біля кожної білетної каси по продажу проїзних квитків, а перевізників - у кожному приміському і міському автобусі вивісити копії Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та інші нормативно-правові акти і закони, що стосуються надання безплатного проїзду в автобусах пільговим категоріям громадян України, визнати незаконною і необґрунтованою відмову відповідачів визнавати його право на пільги в розмірі 100% знижки по оплаті послуг за проїзд, визнати протиправною безпідставною, необґрунтованою і неправомірною відмову відповідачів _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 провадження № 22-ц/792/69/15

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 30

провести перерахунок оплати послуг за проїзд із врахуванням пільги в розмірі 100% знижки, зобов'язати відповідачів в примусовому порядку провести перерахунок оплати за проїзд із врахуванням пільги в розмірі 100% знижки, стягнути із відповідачів на його користь незаконно нараховані і вирахувані з нього гроші по оплаті послуг за проїзд в сумі 71 грн. 56 коп., без врахування пільги в розмірі 100% знижки, відновити його право як інваліда війни на безплатний проїзд в автобусах Хмельницької області та стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі по 30000 грн. з кожного, на загальну суму 90000 грн., стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2014 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати, ухвалити нове, яким задоволити його позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що під час розгляду та вирішення справи, судом не були досліджені належним чином усі надані письмові докази, пояснення учасників процесу, відмовлено у витребуванні доказів, які мають значення для вирішення справи. Апелянт вказує, що вирішуючи спір суд допустив порушення, а також не дав оцінки порушенням допущеним відповідачами положень Конституції України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про автомобільний транспорт", Цивільного Кодексу України, не перевірив дотримання положень постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" № 302 від 12 травня 1994 року. Апелянт вважає безпідставним висновок суду про недоведення ним неправомірності дій відповідачів щодо відмови у визнанні його права на безкоштовний проїзд та стягнення повної вартості квитка. Вказує, що, як під час звернення до суду так і під час розгляду справи, були надані усі належні письмові докази. Зазначає, що ним були надані усі копії проїзних документів (квитків), усіх відповідачів, зокрема, ТОВ Хмельницьктранс, ФОП ОСОБА_4, ПП Волочиськтранс в яких вказані конкретні суми оплати, які були неправомірно з нього стягнуті. Також, апелянт вважає безпідставною відмову у задоволенні вимог про зобов'язання перевізників розміщувати інформацію (нормативно-правові акти) щодо перевезення пільгових категорій громадян. Оскільки, на думку апелянта, ухилення перевізників від розміщення такої інформації свідчить про порушення прав пасажирів пільговиків, тому відмовивши у задоволенні таких позовних вимог, на думку апелянта, суд не усунув вказані порушення. Також, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд не взяв до уваги надані ним письмові докази, а також надані докази погіршення стану здоров'я під час розгляду справи, проходження неодноразово лікування та перебування на стаціонарному лікуванні, прийшов до неправомірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення на його користь моральної шкоди. Також апелянт вказує, що розглядаючи справу, суд допустив неодноразові порушення його процесуальних прав як сторони у справі позивача, зокрема, відмовляв у задоволенні клопотань про витребування і долучені до матеріалів справи письмових доказів та у дослідженні наявних доказів, неодноразово порушив вимоги Цивільного процесуального кодексу України щодо порядку і строків повідомлення його як учасника процесу про розгляд справи, проводив судові засіданні при його неповідомленні, вирішив спір ухваливши судове рішення, в судовому засіданні за його відсутності. Крім того, апелянт вказує, що суд порушив передбачений процесуальним законом строк надіслання копії рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання на 23 липня 2015 року не прибув, був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судом телеграми, обєктивних даних, що хворіє, в звязку з чим не може прибути в судове засідання, не надав. При цьому позивач скористався своїм правом на особисту участь в судовому засіданні апеляційного суду, приймав участь в судовому засіданні 9 червня 2015 року, давав пояснення по суті справи, за його клопотанням для надання ним додаткових документів в судовому засіданні 9 червня 2015 року була оголошена перерва. Крім того, розгляд справи неодноразово більше семи разів відкладався саме в звязку з неявкою позивача, в тому числі і по його хворобі, подальше відкладення чи перерва в розгляді справи призведе до порушення розумних строків розгляду цивільної справи та затягування розгляду справи. Інші сторони належним чином були повідомленні про час та місце судового засідання, 23 липня 2015 року в судове засідання не зявились, приймали участь в судовому засіданні 9 червня 2015 року. З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що розгляд вказаної цивільної справи можливо закінчити у відсутності сторін, що не призведе до порушення їх процесуальних прав.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 3 і п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом війни другої групи і має право на пільги, вставлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

В період з червня 2009 року по листопад 2011 року ОСОБА_1 неодноразово здійснював поїздки з автостанцій №№ 1,3 м. Хмельницький, які знаходяться у віданні ТОВ «Хмельницьктранс».

24 червня 2009 року, 29 червня 2009 року, 26 листопада 2011 року ОСОБА_1 на вимогу касирів кас вказаних автостанцій сплатив повну вартість проїзду за маршрутами відповідно «Хмельницький Бубнівка» в сумі 9 грн. 42 коп. (тариф 8 грн. 21 коп., станційний збір 1 грн. 11 коп., страховий збір 10 коп.), «Хмельницький Вінниця» в сумі 28 грн. 50 коп. (тариф 24 грн. 84 коп., станційний збір 3 грн. 35 коп., страховий збір 31 коп.), «Хмельницький Бубнівка» в сумі 6 грн. 43 коп. (тариф 5 грн. 02 коп., станційний збір 1 грн. 35 коп., страховий збір 6 коп.).

В решті поїздок з автостанцій №№ 1,3 м. Хмельницький у вказаний період ОСОБА_1 при придбанні квитка сплачував лише станційний збір, тариф за проїзд не сплачував.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги:безплатний проїзд усіма видами міського пасажирськоготранспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Згідно ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», передбачено надання автостанційних послуг пасажирам, пов'язаних із їх проїздом автобусами маршрутами загального користування, перелік таких послуг, які надаються за плату та стягнення автостанційного збору за надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки.

До обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належить: продаж квитків; користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння; можливість користування громадськими вбиральнями; інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.

За надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка. Послуги автостанцій, крім послуг кімнати матері і дитини, пасажирам надаються за плату.

Згідно п. 130 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1184 від 26 вересня 2007 року, особи, що користуються пільгами на оплату проїзду автобусами міжміського та/або громадського сполучення, звертаються в квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд.

Згідно з п. 116 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, справляння автостанційного збору за надання обов'язкових передбачених ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» послуг, що входять до вартості квитка, розмір збору визначається власниками автостанцій за погодженням державної адміністрації, на території якої розташована автостанція. Порядок визначення автостанційного збору затверджується Міністерством.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2011 року в адміністративному позові Хмельницького транспортного прокурора про визнання незаконною відмову Генерального директора ТОВ "Хмельницьктранс" у задоволенні протесту Хмельницького транспортного прокурора про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства наказу ВАТ "Хмельницьктранс" № 94 від 14 липня 2009 року "Про затвердження тарифів на обов'язкові послуги, що надаються автостанціями пасажирам", а також приведення наказу ВАТ "Хмельницьктранс" № 94 від 14 липня 2009 року у відповідність до вимог Конституції України та Законів України, які передбачають право на безкоштовний проїзд автомобільним транспортом загального користування пільговим категоріям громадян, виклавши пункт 1 в такій редакції: "Затвердити автостанційний збір за надання обов'язкових послуг пасажирам, окрім пасажирів, які користуються правом пільгового проїзду, в розмірі" відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2011 року залишена без змін, а апеляція прокурора без задоволення.

З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що позивач як інвалід війни користується пільгою на безплатний проїзд, проте чинним законодавством звільнення його від автостанційного збору, що є іншою платою, встановленою законом, не передбачено, а тому вимога відповідача про станційну плату при придбанні квитків в касі автостанції не суперечить закону.

При цьому, як вбачається з придбаних ОСОБА_1 квитків в період з липня 2009 року по листопад 2011 року, відповідач ТОВ «Хмельницьктранс», видаючи позивачу квитки лише зі сплатою станційного збору без сплати інших платежів, визнало право позивача на його пільги, передбачені п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідачів вивісити копії нормативно-правових актів, то наданими відповідачем ТОВ «Хмельницьктранс» доказами підтверджується факт розміщення візуальної інформації, яка передбачена Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, належно та в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги до перевізника на маршруті «Хмельницький ОСОБА_6» фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та приватного підприємства «Волочиськпастранс».

Однак, як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме письмових повідомлень органів прокуратури та Хмельницької обласної державної адміністрації, обслуговування автобусного маршруту «Хмельницький ОСОБА_6» здійснювало відкрите акціонерне товариство «Поділля-Плюс», водій якого і отримав повну оплату за проїзд від позивача з с. Бубнівка до м. Хмельницький.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_4 немає ніякого відношення до відкритого акціонерного товариства «Поділля-Плюс».

Також в матеріалах справи відсутні докази щодо надання послуг по проїзду ОСОБА_1 приватним товариством «Волочиськпастранс». В долучених до позовної заяви проїзних документах відсутні будь-які дані про видачу позивачу проїзних документів приватним товариством «Волочиськпастранс». Надана позивачем ксерокопія квитка зі штампом на зворотній стороні квитка «приватне підприємство ««Волочиськпастранс» не може бути взята до уваги судом, оскільки на даному квитку відсутні будь-які записи щодо того, від якої і до якої автостанції виданий квиток, номер рейсу, час відправлення тощо, тобто цей проїзний документ не містить необхідних реквізитів, що підтверджують його видачу позивачу за повну плату для проїзду, в звязку з чим даний незаповнений бланк проїзного документу не може бути взятий до уваги як належний і допустимий доказ по справі

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про відмову в позові в цій частині є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, а тому їх слід відхилити.

В той же час, відмовляючи в позові в частині стягнення на користь позивача незаконно сплачених ним коштів по оплаті за проїзд 24 червня 2009 року, 29 червня 2009 року, 26 листопада 2011 року суд першої інстанції неповно зясував обставини справи.

Як видно з наданих позивачам квитків, ОСОБА_1 на вимогу касирів кас автостанцій №№ 1, 3 м. Хмельницький сплатив повну вартість проїзду з маршрутами відповідно «Хмельницький Бубнівка» в сумі 9 грн. 42 коп. (тариф 8 грн. 21 коп., станційний збір 1 грн. 11 коп., страховий збір 10 коп.), «Хмельницький Вінниця» в сумі 28 грн. 50 коп. (тариф 24 грн. 84 коп., станційний збір 3 грн. 35 коп., страховий збір 31 коп.), «Хмельницький Бубнівка» в сумі 6 грн. 43 коп. (тариф 5 грн. 02 коп., станційний збір 1 грн. 35 коп., страховий збір 6 коп.), хоча у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мав право безоплатного проїзду.

За зверненнями ОСОБА_1 на неправомірні дії посадових осіб №№ 1, 3 м. Хмельницький з вищевказаного приводу органами прокуратури, Хмельницькою обласною державною адміністрацією було виявлено порушення ст. ст. 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на усунення порушень органами прокуратури було внесено приписи, що підтверджують позовні вимоги позивача в цій частині.

Отже приймаючи до уваги вищевикладене слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідача ТОВ «Хмельницьктранс» на користь позивача підлягають стягненню безпідставно сплачені ним кошти по оплаті за проїзд 24 червня 2009 року, 29 червня 2009 року, 26 листопада 2011 року в загальній сумі 38 грн. 54 коп. без врахування сплати станційного збору .

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено по справі, ТОВ «Хмельницьктранс» неправомірно вимагало та отримало від позивача повну оплату за придбання позивачем квитків на проїзд 24 червня 2009 року, 29 червня 2009 року, 26 листопада 2011 року, що суперечить вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З врахуванням таких дій відповідача ТОВ «Хмельницьктранс» позивачу була завдана моральна шкода, він переніс нервовий стрес і моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та моральних страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 500 грн.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьктранс» на користь ОСОБА_1 сплачені ним коштів по оплаті за проїзд в касах автостанції № 1,3 м. Хмельницький в сумі 38 грн. 64 коп. та моральної шкоди в сумі 500 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2014 року в частині відмови в позові в стягненні на користь позивача незаконно сплачених ним коштів по оплаті за проїзд в касах автостанції № 1,3 м. Хмельницький та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення :

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьктранс» на користь ОСОБА_1 сплачені ним коштів по оплаті за проїзд в касах автостанції № 1,3 м. Хмельницький в сумі 38 грн. 64 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьктранс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьктранс» в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко