Ухвала

іменем україни

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що працювала в Приватному акціонерному товаристві «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «МОПАС» диспетчером.

11 грудня 2014 року нею було подано заяву про звільнення у зв'язку з незгодою щодо змін режиму роботи та зменшенням посадового окладу на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки начальник автовокзалу, який є її безпосереднім керівником вказану заяву не погодив та вмовив позивача піти у відпустку, з 12 грудня по 21 грудня 2014 року вона перебувала у відпустці.

Однак 15 грудня 2014 року наказом директора ПрАТ «МОПАС» з 22 грудня 2014 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі її заяви від 11 грудня 2014 року. Між тим, згоди на звільнення саме з 22 грудня 2014 року між нею та відповідачем не було досягнуто, а останній незаконно використав її заяву.

Посилаючись на незаконність свого звільнення та порушення відповідачем норм трудового законодавства, у зв'язку з чим їй завдано моральної шкоди, позивач просила суд поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2014 року по день ухвалення рішення та відшкодувати моральну шкоду у сумі 50 тис. грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді диспетчера у ПрАТ «МОПАС». Стягнуто із ПрАТ «МОПАС» на користь позивача 4 975 грн 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року рішення місцевого суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, стягнуто із ПрАТ «МОПАС» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2014 року по 27 лютого 2015 року у розмірі 3 154 грн 91 коп. без утримання податку та інших обов'язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «МОПАС» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2015 року у частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами була відсутня домовленість щодо звільнення ОСОБА_4 з 11 грудня 2014 року, а тому позивача було звільнено з порушенням п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або вповноваженого ним органу і працівника.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2015 року у частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня