Провадження № 2/263/3218/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Томіліна О.М.,
при секретарі Григорьєвій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобовязання,
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки суму інфляційних втрат за період прострочення платежу у розмірі 10 754,89грн. та 3% річних за вказаний період у розмірі 1 181,82грн. В обґрунтування позовних вимог навів, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.01.2013 року з відповідачки на його користь стягнуто сума збитків спричинених в наслідок ДТП у розмірі 22 278,98 грн. та компенсація моральної шкоди у розмірі 2000 грн., а також витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 340 грн., що разом становить 24 618,98 грн. Внаслідок незначних та нерегулярних виплат зі сторони відповідачки, розмір шкоди стягнутий за рішенням суду залишається невідшкодованим. Посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, позивач наполягає на покладення на відповідачку відповідальності за порушення грошового зобовязання.
В судове засідання, позивач не зявився, надав заяву про підтримання уточнених позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду повідомлялася у встановленим Законом порядку, у звязку з чим за відсутності заперечень позивача розгляд справи проведено у її відсутність, в порядку передбаченому ст.224 ЦПК України, заочно.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовою підставою грошових зобовязань відповідачки є рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 24 618, 98 грн., спричинених внаслідок ДТП.
Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. N 10-74/0/4-13).
Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.
З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення коштів за порушення грошового зобовязання є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання в частині компенсації моральної шкоди, суд виходить з правових позиції Верховного Суду України викладених у п.3 постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Незважаючи на встановлення факту неналежного виконання рішення суду зі сторони відповідачки в частині своєчасного відшкодування стягнутих грошових коштів, суд не вбачає підстав для компенсації моральної шкоди, оскільки за наслідками судового розгляду справи не доведено завдання позивачу душевних страждань внаслідок дії відповідачки.
Перенесені позивачем душевні хвилювання, повязані з неможливістю використання стягнутих грошових коштів та втратами через коливання курсу іноземних валют не можуть бути розцінені, як завдання моральної шкоди позивачу, а тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі.
Керуючись Конституцією України, ст.625 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 12, 15, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобовязання, відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути переглянуто Жовтневим районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін