У Х В А Л А

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Сеніна Ю.Л., Яреми А.Г., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_4 своєю власністю шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та знято відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року залишено без змін.

У грудні 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права - статті 64 Житлового кодексу Української РСР, статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначених підстав, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, від 1 жовтня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову ОСОБА_6 в задоволенні позову з огляду на те, що відповідачка з народження, а саме з 27 вересня 1995 року проживала у спірній квартирі, та після смерті матері у 2002 році залишилася проживати у цій квартирі як член сім'ї власників квартири в тому числі й позивача. Крім того, суд виходив з того, що відповідачка вибула з квартири у неповнолітньому віці та з часу вибуття до часу пред'явлення позову не сплинув річний строк, передбачений статтею 405 ЦК України.

Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 1 жовтня 2015 року погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири з огляду на те, що відповідачка мала похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого вона була та із припиненням такого права, втратилось і її право на користування житлом, оскільки остання була подругою померлого батька позивача, і батько у свій час зареєстрував відповідачку у спірній квартирі, яка після його смерті не проживає у зазначеній квартирі понад три роки.

Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд України у постанові від 5 листопада 2014 року.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 5 листопада 2014 року, на яку посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Ю.Л. Сенін

А.Г. Ярема