Справа № 373/2389/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Залеської А.О.

за участі секретаря Мисюрі Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення із відповідача боргу в розмірі 120225 грн. 00 коп. за договором позики від 11.09.2014 та 09.10.2014 і судові витрати в розмірі 1202 грн. 25 коп. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, зважаючи на відгук відповідача на позов, зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача 87971 грн.67 коп. боргу за договорами позики та 879 грн.72 коп. судових витрат.

В судовому засіданні відповідач позов визнав на суму 87971 грн.67 коп., не заперечує проти його задоволення, але сплатити борг на даний час не має можливості. Додатково ОСОБА_2 суду показав, що у 2014 році очолюване ним підприємство «Грін Терра» виграло тендер, що проводився у Переяслав-Хмельницькій міській раді Київської області, з надання послуг по вивозу сміття та твердих побутових відходів. Через те, що затрати на організацію та надання послуг виявились більшими від очікуваних та через відсутність плати від населення за майбутні послуг, він вирішив позичити кошти у ОСОБА_1, з яким буди довірительні відносини. За цих обставин він у вересні 2014 року позичав у позивача 35000 грн., а у жовтні 2014 року позичив ще 70000 грн. на умовах та під проценти, які вказані в розписках.

За правилами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до боргової розписки відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 11.09.2014 року 35000 грн.00 коп. зі сплатою 2% від суми боргу за кожен місяць користування даними коштами, які зобов'язувався повернути до 31 грудня 2014 року. У випадку несвоєчасного повернення боргу, відповідач зобов'язався сплатити позивачу 1,5% від суми боргу за кожен місяць прострочки (а.с.6).

Відповідно до боргової розписки відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 09.10.2014 року 70000 грн.00 коп., зі сплатою 1,5 % від суми боргу за кожен місяць користування даними коштами, які зобов'язувався повернути до 01 січня 2015 року. У випадку несвоєчасного повернення боргу, відповідач зобов'язався сплатити позивачу 1 % від суми боргу за кожен місяць прострочки (а.с.7).

З розписки про повернення боргу від 29.05.2015 вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 10000 грн.00 коп. в рахунок погашення боргу за розпискою від 11.09.2014 (ас.26).

З розписки про повернення боргу від 03.06.2015 вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 20000 грн.00 коп. в рахунок погашення боргу за розпискою від 11.09.2014 (ас.25).

За правилами ч. ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 цієї норми закону, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Статтю 1046 ЦК України визначено, що договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передачі коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

З аналізу цих правових норм можна зробити висновок, що боргова розписка підтверджує реальність договору позики.

В розумінні ч.1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та порядку передбачені договором.

За правилами ст. 525, ст. 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання. Воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не повернувши борг позичальнику, відповідач по справі ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання.

Отже між сторонами двічі був укладений договір позики, умови яких відповідачем не виконані. Так, позичені кошти за розпискою від 11.09.2014 повернуті не всі, залишок позики складає 5000 гривень, а за розпискою від 09.10.2014 кошти взагалі не повернуті, залишок боргу складає 70000 гривень.

Договором позики від 11.09.2014 встановлено 2% за користування коштами та додатково 1,5% в місяць за прострочення виконання грошового зобов'язання, а договором позики від 09.10.2014 - відповідно 1,5 % та додатково 1% щомісячно за прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких умов, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 11.09.2015 складає :

-основного боргу - 5000 грн.00 коп.;

-2% від суми боргу за кожен місяць користування даними коштами - 2100 грн.00 коп.,

-1,5 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 2681 грн.67 коп.

А всього - 9781 грн.67 коп.

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 09.10.2015:

- основного боргу - 70000 грн.00 коп.;

- 1,5 % від суми боргу за кожен місяць користування даними коштами - 2100 грн.00 коп.,

- 1 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 6090 грн.00 коп.

А всього - 78190 грн.00 коп.

Вищевказані розрахунки визнані сторонами та ними не оспорюються.

Таким чином, загальний борг відповідача за обома борговими розписками становить: 87971 грн.67 коп. (9781, 67+78190,00 коп.). Ця сума визнається сторонами та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ч.1 ст. 88 ЦПК України та положеннями ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 879,71 грн.

На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 509, 524, 525, 526, 610, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-62, 81,88, ч.4 174, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 87971 (вісімдесят сім тисяч дев'ятсот сімдесят одну) гривню 67 копійок заборгованості за договорами позики від 11.09.2014 та від 09.10.2014.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 879 (вісімсот сімдесят дев'ять) гривень 72 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк після отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Залеська