_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9664/14-ц
Провадження № 2/520/1494/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення факту, визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на квартиру.

Позивачка посилається на те, що вона є дружиною ОСОБА_2, шлюб було зареєстровано 10 червня 2003 року, але фактично вони почали мешкати разом як чоловік та жінка, вести спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет з 1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4. 25 жовтня 2002 року подружжя придбало квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Купівля квартири відбулась за спільні кошти, але набувачем прав за договором купівлі-продажу укладеним 25.1.2010 року став ОСОБА_2. Позивачка просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що дійсно в 1994 році відповідач познайомився з позивачкою, однак подружніх стосунків між ними не було, стосунки носили виключно характер фізіологічного потягу. В 1996 році відповідачу стало відомо, що позивачка вагітна. В ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, він поселив позивачку та сина в кімнату, яку раніше знімав до себе. В 1997 році відповідач поїхав жити в Росію, там одружився з іншою жінкою. В 2001 році відповідач вернувся проживати в м.Одесу, шлюб розірвав. В 2002 році відповідач придбав квартиру. Ніякого відношення до придбання квартири позивачка не мала, грошових коштів на придбання квартири не давала. Намір розписатися з позивачкою виник в зв'язку з тим, що скінчився шестимісячний строк прибування відповідача в Україні. В позові просить відмовити.

Свідок ОСОБА_3 пояснив у судовому засіданні, що проводив будівельні роботи у квартирі, яку знімали позивачка і ОСОБА_2; щодо подружніх стосунків інформації немає.

Свідок ОСОБА_5 розповіла, що проживала у гуртожитку на АДРЕСА_4 У цьому ж гуртожитку проживала позивачка, потім проживала там з відповідачем. Згодом вони проживала разом у квартирі на вул. Мачтовій у м. Одесі. Свідок була присутня на новосіллі у квартирі за адресою: АДРЕСА_3.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2002 року ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_9 (а.с. 38).

25 жовтня 2002 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_5 а.с.11).

10 червня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 одружилися. (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_7 -ОСОБА_8.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовими договором між ними.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведена обґрунтованість її позиції у справі.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Установлено, що договір купівлі-продажу квартири укладено та нотаріально посвідчено 25 жовтня 2002 року, тобто із цієї дати у ОСОБА_2 виникло право власності на спірну квартиру. Позивачкою не надано до суду ніяких доказів того, що належні їй грошові кошти були використані для придбання спірної квартири. Виходячи з наведеного, не можна застосовувати норми статей ЦК України 2003 року та статей 62, 74 СК України для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання за позивачкою права власності на половину квартири, набутої до 1 січня 2004 року, без встановлення факту створення сторонами спільної часткової власності на квартиру та визначення ступеня участі в цьому позивача працею й коштами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на квартиру, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Коваленко О. Б.