У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від

11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому посилалася на те, що згідно наказу від 12 вересня 2014 року № 896-к вона була прийнята на роботу у публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «КБ «Південкомбанк») на посаду керівника служби по роботі з персоналом. За наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 вересня 2014 року № 390 всі працівники банку були попереджені про наступне звільнення з роботи

26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації банку та у зв'язку з скороченням штату чисельності працівників. Згідно наказу від 25 листопада 2014 року № 968-к вона була звільнена з роботи 26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

ОСОБА_6 вважала своє звільнення незаконним, оскільки за період з 26 вересня 2014 року по 26 листопада 2014 року їй не було запропоновано будь-якої іншої роботи, натомість у штатному розкладі банку за вказаний період було відкрито дев'ять нових посад. Незаконними, на її думку, є також рішення уповноваженої особи Фонду щодо відкриття посади заступника керівника служби по роботі з персоналом та прийняття на вакантну посаду нового працівника.

Уточнивши у процесі розгляду справи свої позовні вимоги, позивач просив визнати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» від 25 листопада 2014 року № 968-к про звільнення її з 26 листопада 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на посаді з часу незаконного звільнення; стягнути з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2014 року по 25 лютого 2015 року у розмірі 53 319 грн 42 коп. та 6 802 грн 80 коп. витрат на правову допомогу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано незаконним наказ від 25 листопада 2014 року № 968-к про звільнення ОСОБА_6 з 26 листопада 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_6 на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення. Стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_6 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 38 389 грн 68 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 799 грн 67 коп. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні витрат на оплату правової допомоги та ухвалено у цій частині нове рішення про стягнення з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_6 1 612 грн 63 коп. витрат на правову допомогу. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> звільнення з підстави, зазначеної у п. 1 цієї статті 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st42>).

Судами встановлено, що згідно наказу від 12 вересня 2014 року № 896-к ОСОБА_6 була прийнята на роботу у ПАТ «КБ «Південкомбанк» на посаду керівника служби по роботі з персоналом з 12 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію було прийнято рішення № 101 від 26 вересня 2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк».

За наказом уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію від 26 вересня 2014 року № 390 всі працівники банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації банку та у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників.

26 вересня 2014 року ОСОБА_6 була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення.

Згідно наказу від 17 жовтня 2014 року № 930-к з 17 жовтня 2014 року введено в штатний розклад посаду «провідний юрисконсульт» відділу правового супроводження судових спорів Управління правового супроводження діяльності банку юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_8

Згідно наказу від 4 листопада 2014 року № 945-к з 4 листопада 2014 року введено в штатний розклад посаду «головний юрисконсульт» юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_9

Відповідно до наказу від 14 листопада 2014 року № 963-к з 17 листопада 2014 року були внесені зміни до штатного розпису, яким введено в штатний розклад посади «юрисконсульт» юридичного департаменту та посаду «заступник керівника служби» служби по роботі з персоналом.

Згідно наказу від 25 листопада 2014 року № 968-к ОСОБА_6 була звільнена з роботи 26 листопада 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров'я, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП. Власник або уповноважений ним орган можуть у зв'язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови.

Разом із цим, відповідно до змісту ст. 23 КЗпП України при незаконному розірванні строкового трудового договору працівника поновлюють на роботі, якщо строк договору не закінчився.

Якщо спір вирішується після закінчення цього строку, суд може захистити порушене право шляхом визнання звільнення незаконним.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії, укладеного сторонами контракту закінчився 31 грудня 2014 року, а рішення судом першої інстанції ухвалено 25 лютого 2015 року.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для поновлення позивача ОСОБА_6 на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк».

Поновивши ОСОБА_6 на раніше займаній посаді, суди не надали належної правової оцінки тому факту, що відповідно до наказу про прийняття на роботу ОСОБА_6 строк дії її трудового договору закінчився 31 грудня 2014 року, а тому з висновком про поновлення на роботі погодитися неможна.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і, ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від

11 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: