АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1563/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 48 (ІІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4,

позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 20 серпня 2004 року по 08 червня 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу ними спільно придбано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ» 11113, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки «FAW» CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2, які вони не можуть розділити в добровільному порядку.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1 та автомобіль марки «FAW» CA6371, р/н НОМЕР_2, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2, розділити зазначене майно, виділивши їй та ОСОБА_2, кожному окремо, по 1/2 його частці, визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного майна, а ОСОБА_2 залишити у приватній власності другу 1/2 частку цього майна, позаяк зазначене майно було набуте нею та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просив суд: визнати автомобіль марки «FAW CA6371, р/н НОМЕР_2, його особистою приватною власністю, оскільки автомобіль було придбано ним в кредит після припинення між ними в червні 2011 року шлюбних відносин, визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, його та ОСОБА_3 спільним сумісним майном та визнати частку у цьому майні відповідно до розміру внеску його особистою приватною власністю, оскільки ця квартира була придбана ним в занедбаному стані після продажу належної йому іншої квартири, і він вклав у ремонт спірної квартири значні грошові кошти, визнати автомобіль марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1 та речі домашнього вжитку на загальну суму 29658 грн., які були набуті ними під час їхнього шлюбу, а саме телевізор марки «Самсунг», вартістю 3200 грн., холодильник марки «Індезит», вартістю 2800 грн., комп'ютер з монітором, вартістю 6500 грн., пилосос, вартістю 350 грн., бойлер, вартістю 1800 грн., музичний центр марки «Соні», вартістю 2600 грн., домашній кінотеатр, вартістю 1200 грн., швейну машину марки «Зінгер», вартістю 2925 грн., меблі для ванної кімнати марки «Мойдодир», вартістю 2900 грн., пральну машину марки «ЕЛДЖІ», вартістю 3600 грн., меблі для кімнати марки «Вікторія-Нова», вартістю 1200 грн. та диван-малютку, вартістю 610 грн., визнати їхні частки у переліченому майні разом з автомобілем марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1, рівними, поділивши це майно та виділивши йому в натурі вказаний автомобіль та меблі для кімнати марки «Вікторія-Нова», диван-малютку, всього на суму 18810 грн., а ОСОБА_3 - телевізор марки «Самсунг», холодильник марки «Індезит», комп'ютер з монітором, пилосос, бойлер, музичний центр марки «Соні», домашній кінотеатр, швейну машину марки «Зінгер», меблі для ванної кімнати марки «Мойдодир» та пральну машину марки «ЕЛДЖІ», всього на суму 27875 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю вартості виділених в натурі речей в розмірі 4532 грн. 50 коп., її частку витрат на утримання автомобіля марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1, в розмірі 2980 грн., зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому декоративну витяжку нержавіючу марки «САХРІ» та понесені судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1 та автомобіль марки «FAW CA6371, р/н НОМЕР_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1 та на 1/2 частку автомобіля марки «FAW CA6371, р/н НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 689 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3 та задоволення його зустрічного позову, за винятком позовних вимог про визнання нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_1) спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визначення частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2, залишивши ці позовні вимоги без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права та розглянуто справу за його відсутністю, не зважаючи на клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою ОСОБА_2 та відпусткою його представника ОСОБА_4, що позбавило його можливості збільшити позовні вимоги та заявити клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи щодо визнання недійсним пункту договору купівлі-продажу спірної квартири.

Крім того, судом було порушено норми матеріального права та не взято до уваги, що спірне майно (квартира та автомобіль марки «FAW» CA6371, р/н НОМЕР_2) було придбане ним за особисті кошти, адже шлюбні відносини було припинено з червня 2011 року.

Також, суд не звернув уваги на те, що автомобіль марки «ВАЗ» 11113, реєстраційний номер НОМЕР_1, було знищено, він вибув з речового обороту, а тому не можу бути поділений, як спільне майно подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року відхилено клопотання ОСОБА_2 про залишення без розгляду його позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_1) спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визначення частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2, отже, колегія суддів, зважаючи на вимоги частини 1 статті 303 ЦПК України і роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (зокрема, щодо вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спірної квартири спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визначення частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2.).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2004 року, розірваному за рішенням суду 08 червня 2012 року (т. 1 а.с.7).

Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина - дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

29 грудня 2011 року ОСОБА_2 була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.8, 9).

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а.с.11).

03 липня 2009 року та 08 червня 2011 року ОСОБА_2 було придбано автотранспортні засоби - автомобіль марки «ВАЗ - 11113», р/н НОМЕР_1 та автомобіль марки «FAW CA6371, р/н НОМЕР_2 відповідно, право власності на які також було зареєстроване за ОСОБА_2 (т. 1 а.с.12, 13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки придбане за час шлюбу, а відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Однак, повністю погодитися з такими висновками колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі рішення цим вимогам законності та обґрунтованості у повній мірі не відповідає.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України) «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1988 року № 16 (зі змінами і доповненнями), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Крім того, згідно п. 24 цієї Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, доведенню в судовому порядку підлягає факт наявності майна на час припинення спільного ведення господарства або на час розгляду справи.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України на сторону покладається обов'язок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Норми Сімейного кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2, на підставі Свідоцтва про право власності від 26 грудня 1995 року, виданого згідно розпорядження органу приватизації шахти «Батьківщина» ВО Кривбасруда від 19 грудня 1995 року №588 (т. 1 а.с. 74, 75).

20 серпня 2004 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3., отже квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 до укладення шлюбу та є його особистою приватною власністю.

19 квітня 2005 року ОСОБА_2 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 14 388,00 грн. (т. 1 а.с. 77), та цього ж дня придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 19 448,00 грн. (т. 1 а.с. 79).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що його особистий внесок на придбання квартири АДРЕСА_3 становив 14 388,00 грн., що дорівнює 74/100 частинам цієї квартири (19 488,00 грн.(вартість квартири):54 кв.м.(загальна площа квартири) = 360,14 грн.; 14 388,00 грн.(особисті кошти):360,14 грн.(вартість одного квадратного метру)=39,95 грн.; 39,95 кв.м. х 100% : 54 кв.м. = 73,98%).

29 грудня 2011 року ОСОБА_2 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, 74/100 частин у якій є його особистою приватною власністю, за 63 524,00 грн. (т. 1 а.с. 86), та цього ж дня придбав трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 46 243,00 (т. 1 а.с. 84-85)

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить 74/100 частин квартири АДРЕСА_3.

26/100 частин квартири АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 20 серпня 2004 року по 08 червня 2012 року, при цьому на момент придбання спірної квартири шлюбні відносини не було припинено, адже, як вбачається із п.4.4. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 29 грудня 2011 року, ОСОБА_2 зазначив, що на момент купівлі квартири є одруженим і купує її в спільну сумісну власність подружжя за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 85).

Оскільки, 26/100 частин квартири АДРЕСА_3 придбано за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, то, відповідно до ст. 60 СК України, це майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям у рівних частках.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів, скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалює нове рішення про визнання 74/100 частин квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2, а 26/100 частин цієї квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які підлягають поділу між сторонами у рівних частинах, тобто по 13/100 частин кожному, а всього: ОСОБА_2 - 87/100 частин, ОСОБА_3 - 13/100 частин.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль марки «FAW» CA6371, р/н НОМЕР_2, теж є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки придбаний ним за особисті кошти у період, коли сторони припинили шлюбні відносини, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «FAW» CA6371, р/н НОМЕР_2, придбано ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку №КІМ650451 від 08.06.2011 року із зазначенням у Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 13 жовтня 2011 року ОСОБА_3, як особу, що має право користуватись зазначеним транспортним засобом (т. 2 а.с. 26).

Тобто, спірний автомобіль було придбано у період шлюбу для користування обома із подружжя, а отже він є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи ж ОСОБА_2 про те, що на придбання цього автомобіля було взято кредит, погашення заборгованості за яким було здійснено ним особисто вже після припинення шлюбних відносин колегією суддів не враховуються, оскільки відносини щодо боргів подружжя, які виникли в період шлюбу сторін, знаходяться за площиною спірних правовідносин й є зобов'язаннями боржника перед кредитором та не є предметом даного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права проводити поділ автомобіля марки «ВАЗ» 11113, реєстраційний номер НОМЕР_1, як такого, що вибув з речового обороту, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що станом на 10 вересня 2015 року даний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 в УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області (т. 2 а.с. 34).

Що стосується меблів та побутової техніки, зазначених у позовній заяві ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову в цій частині.

За матеріалами справи вбачається, що зазначене майно, його кількість та вартість сторонами не узгоджувалися; за поясненнями ОСОБА_2 його колишня дружина самовільно вивезла частину спільних речей, однак відсутні дані про те, які саме речі є в наявності і можуть бути поділені; ОСОБА_3 не погодилася із кількістю та вартістю речей, які зазначені у зустрічній позовній заяві.

Зважаючи на положення ст.ст.10,11,60 ЦПК України, які встановлюють принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, та враховуючи те, що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог про поділ меблів та побутової техніки, висновки суду першої інстанції у зазначеній частині відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та розгляд справи за відсутності представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, що позбавило ОСОБА_2 можливості збільшити позовні вимоги, колегією суддів відхиляються, оскільки розгляд справи по суті відбувався за участю ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 225-235). При цьому, у судовому засіданні 12.02.2015 року було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів, які відбулися лише 04 червня 2015 року у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання призначене на 20.04.2015 року та на 28.05.2015 року (т. 1 а.с. 241а, 244а).

Згідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду (у справі «Калашников проти Росії») одним із основоположних принципів Конвенції є принцип неприпустимості зловживання правами, і ці направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 неодноразово не з'являлись у судове засідання, надаючи заяви про відкладення розгляду справи, що може бути розцінено судом як зловживання своїми процесуальними правами, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно провів судові дебати 04.06.2015 року за відсутності ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 3, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати 74/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.) особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Визнати 26/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.) спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 87/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: