У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Новий Львів», Львівська міська рада, Львівська міська професійна спілка «Захист праці», про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Маруняк І., яка діє від імені Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що з 9 серпня 1988 року він проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 9 березня 2007 року № 139 зазначеному будинку надано статус житлового та ухвалою Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 721 цей будинок прийнято у власність територіальної громади м. Львова. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27 червня 2008 року № 636 зобов'язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у спірному будинку. Враховуючи, що відповідач відмовляється укласти з ним договір найму, просив задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 1 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти із ОСОБА_3 договір житлового найму на квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Маруняк І., яка діє від імені Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд виходив із того, що позивач у встановленому порядку вселений у спірне жиле приміщення, квартира АДРЕСА_1 складає одне жиле ізольоване приміщення площею 21 кв. м, має один вхід із загального коридору, позивач з 1988 року проживає у ньому, оплачує комунальні послуги, а відповідач, всупереч рішенню виконкому Львівської міської ради № 636 від 27 червня 2008 року, не виконує зобов'язання щодо укладення з ним договору житлового найму.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 9 серпня 1988 року проживає та зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 9 березня 2007 року № 139 зазначеному будинку надано статус житлового та ухвалою Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 721 цей будинок прийнято у власність територіальної громади м. Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27 червня 2008 року № 636 зобов'язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у спірному будинку.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 41 від 5 лютого 2009 року приміщенням в цьому жилому будинку присвоєні окремі квартирні номери, зокрема, приміщенню під літерою 351 присвоєно номер 91, а під літерою 352 номер 92.

Виходячи за наведеного, вказані квартири могли бути лише самостійними об'єктами договорів житлового найму.

Про те, що ці квартири є ізольованими свідчить долучений до справи поверховий план будинку (а. с. 77 т. 1), в якому зазначено, що вони мають окремі входи.

Зроблений в судових рішеннях висновок про те, що квартири під номерами 91 та 92 є одним приміщенням спростовується наведеним.

Проведення переобладнання, в результаті якого дві квартири були об'єднанні в одну, якщо воно проводилося не в установленому законом порядку і без відповідного дозволу, правового значення не має і не впливає на зміну їх статусу.

Укладення окремого договору найму на два окремі житлові приміщення чинним законодавством не передбачено (ст. 63 ЖК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2014 року було задоволене клопотання про витребування з обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1.

Листом обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 20 жовтня 2014 року повідомлено про те, що вказана справа направлена у Сихівський районний суд м. Львова судді Мичку Б.Р.

Дані про те, що інвентаризаційна справа, яка була витребувана судом, досліджувалась при вирішенні спору відсутні.

Матеріали інвентаризаційної справи мають значення для з'ясування питання про те, який вигляд мали приміщення, про укладення договору житлового найму на які просив позивач, на час будівництва гуртожитку і чи проводилось їх перепланування з того часу.

При вирішенні спору судами не з'ясовано чи гуртожиток мав використовуватись для проживання одиноких громадян, чи для проживання сімей, а, відповідно, які права виникли у позивача у зв'язку із наданням йому приміщення у гуртожитку.

Судами не встановлено на підставі якого рішення позивач набув право на користування приміщенням у гуртожитку, не з'ясував, коли і ким воно приймалось.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Маруняк І., яка діє від імені Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук