Провадження № 2/641/145/2015 Справа № 641/7486/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання Артамонова О.В.

позивача- Сусідко Л.М.

представника позивача- Єсипенко К.І.

представника відповідача- Олейніка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Банк, Публічного акціонерного товариства Платинум Банк, Публічного акціонерного товариства Ренесанс Життя про визнання договорів не укладеними, розірвання договорів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 - Банк», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Публічного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання договорів не укладеними, розірвання договорів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що наприкінці серпня 2013 року біля виходу з метро «Центральний ринок» до неї звернувся рекламний агент, який рекламував пластикові вікна з вигідною пропозицією Погодившись прийти до офісу фірми 05 вересня 2013 року зазначений рекламний агент ОСОБА_4 привів її до офісу за адресою: м. Харків, вул. К.Маркса, будинок 4. Представник фірми на імя ОСОБА_5 вказав, що працівники фірми зроблять заміри вікон, дані будуть внесені до компютера та вікна будуть виготовлені, коли це буде необхідно та запропонував виготовити всі вікна одразу з розстрочкою на 2-3 роки зі знижкою 35%. Вона погодилась та одразу поїхала з замірщиком до м. Лозової, де проживає, обміряти вікна. В офіс для укладення договору вони повернулися о 17-й годині, наприкінці робочого дня. Час для оформлення документів був обмежений. Олена поспіхом оформлювала документи, не надала можливості ознайомитися особисто із змістом Договорів. Внаслідок того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квапили її, щоб встигнути в банк до кінця робочого дня, вона не прочитала Договори перед підписанням, вона поклалась на слова даних осіб, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 викликали у неї довіру, у неї не виникло сумнівів щодо їх порядності. За словами ОСОБА_6 вона оформила та дала ОСОБА_1 на підпис договір з виробником на виготовлення вікон з безпроцентною розстрочкою з виплатою грошових коштів на рахунок фірми поштовими переказами. Потім вони разом прийшли до представника ПАТ «Платінум Банку», де їй дали ще документи на підпис. Все відбувалось поспіхом, час наближався до 19-тої години. Представник «Платинум Банку» оголосив, що щомісячно їй треба буде сплачувати 772 грн. протягом 3-х років. Вона вважала, що оформлює розстрочку на загальну суму 13679 грн., що дорівнює загальній сумі вартості вікон. Після оформлення договору в ПАТ «Платинум Банк» вона разом з ОСОБА_6 знову пішла до офісу, що розташований за адресою: м. Харків, вул. К.Маркса, будинок 4. В офісі ОСОБА_6 видала ОСОБА_1 на руки договір від 05 вересня 2013 року на виготовлення вікон, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2, та два кредитні договори - Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 540/7723Е85РРІ (Страховий Практичний (пенсійний)) від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя», та Кредитний договір № 401512770 від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-банк». Тільки отримавши ці договори вона дізналася, що нею укладено не договір на оплату з розстрочкою на суму 13 679 гривень , а кредитний договір з ПАТ «Платинум Банк», та ще й кредитний договір з «Альфа-банком» на загальну суму 36 141,22 гривень і загальний розмір щомісячних виплат становить більше 2000 гривень при щомісячній пенсії в розмірі 1123,67 гривень. Також зясувалось, що ОСОБА_6 - ОСОБА_6, яка оформлювала договори не є співробітником фірми-виробника вікон, а є представником ПАТ «Альфа-банк».

Коли вона усвідомила, що стала жертвою оману то, вона пережила дуже сильне емоційне потрясіння, обурення, страх, безпорадність та поїхала до сина. Вранці наступного дня - 06 вересня 2013 року, вона разом з громадянином ОСОБА_4 та двома своїми синами - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 їздила до відділень зазначених банків та до ФОП ОСОБА_2 з заявами про відмову від кредиту та вимогою розірвати договір на виготовлення вікон. В банках заяви прийняли, але не відреагували, заяви не зареєстрували. В відділенні ПАТ «Альфа-банк» зазначили, що їй необхідно спочатку домовитися з ОСОБА_2 про розірвання договору, а потім звернутися до того представника банку, який складав кредитний договір. В фірмі заяву прийняли, але не поставили дату прийняття.

Також до ПАТ «Альфа-банк» та ПАТ «Платинум Банк» поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення були надіслані заяви про відмову від кредиту та на адресу ФОП ОСОБА_2, з яким укладено договір на виготовлення вікон, заява про розірвання договору. Від ПАТ «Альфа-банк» було отримано відповідь про відсутність підстав для задоволення її прохання про відмову від кредиту та повне розірвання Кредитного договору з посиланням на п. 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки вона не сплачувала гроші в рахунок погашення кредиту в строки, зазначені в договорі, їй почали телефонувати співробітники «Альфа-банку», погрожуючи негативними наслідками несплати кредиту: кримінальною справою за шахрайство, колекторами, навіть фізичною розправою з їх боку та інше. Також співробітники банку намагались отримати від її сусідів інформацію щодо наявності в її сімї маленьких дітей для здійснення тиску на неї.

Для того, щоб уникнути тиску з боку банків вона змушена була сплачувати гроші в рахунок погашення кредиту.

Таким чином вона вважає що відповідачами її було введено в оману стосовно ціни та способу розрахунку за вікна та вбачає нечесну підприємницьку діяльність, а тому просить суд розірвати договір (індивідуальне замовлення № EU - 1394 LD) від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2А;

Також просить суд визнати неукладеним кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 540/7723ES5PPI (Страховий практичний (пенсійний) від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя»; визнати неукладеним кредитний договір № 401512770 від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» з тих підстав, що договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, а в даному випадку гроші вона від банків не отримувала, не користувалась цими грошима та не отримала вікон у встановлений договором строк.

А також стягнути на її користь спричинені їй збитки з ОСОБА_2 - 400 гривень, з ПАТ «Альфа-Банк» - 6140 гривень, з ПАТ «Платинум Банк» - 3920 гривень, що всього становить 10460 гривень солідарно; стягнути на її користь суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень: з ОСОБА_2 - 6000 гривень, з ПАТ «Альфа-Банк» - 3000 гривень, з ПАТ «Платинум Банк» - 1000 гривень; стягнути на її користь суму судових витрат, а саме - витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень: з ОСОБА_2 - 1000 гривень, з ПАТ «Альфа-Банк» - 1000 гривень, з ПАТ «Платинум Банк» - 500 гривень з урахуванням уточненого позову.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також додали, що кредитний договір укладений ОСОБА_1 за своїм змістом є договором позики та посилаючись на положення ст. 1046 ЦК України стверджували, що він є не укладеним, оскільки позивачка не отримувала грошових коштів та не отримала пластикові вікна. Банками були порушені вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», які передбачають право споживача протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого договору. Також позивач стверджував, що відповідачем були порушені вимоги ч. 1 ст. 638 ЦК України, оскільки, як стверджує представник позивача, сторони правочину не досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, посилаючись на те, що позивача ввели в оману щодо ціни договору та способу розрахунку. Разом з тим представник позивача стверджував, що ФОП ОСОБА_2 не виконував договору на виготовлення вікон та не поставив вікна, що є підставою для розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Крім того, ОСОБА_2 порушив вимогу ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо достовірності інформації, стосовно відсутності знижки та визначення ціни ПВХ вікон неналежним чином, а також щодо відомостей того хто є виробником вікон. Також було зазначено, що позивач спочатку не зрозуміла всіх обставин, а потім коли наступного дня уважно з родиною вивчила всі умови, зрозуміла, що умови договорів не вигідні їй по фінансовім причинам. Крім того, позивач пояснила, що її було введено в оману при укладені договорів. Інформація була надана в нечіткій та незрозумілий спосіб, на неї було здійснено психологічний тиск, а вона має поганий зір, є пенсіонеркою і хворою людиною.

Відповідач ПАТ «Платинум Банк» представника в судове засідання не направив. Про слухання справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомив.

Представник відповідача ПАТ «Альфа Банк» просив в задоволенні позову відмовити, оскільки пропозиція укласти договір та основні умови кредитування були підписані сторонами 05.09.2013 р.. Цієї ж дати позичальником було надано заяву про перерахування коштів. Кошти були перераховані. Єдине звернення від позивачки з проханням розірвати кредитний договір було отримано банком 24.09.2014 року, тобто зі спливом більш між трьох тижнів від дати укладення договору. Крім того вважають, що позивачка не довела, що існують підстави для визнання договору неукладеним.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 в судове засідання зявився. Проти позову заперечував та пояснив, що під час укладення договору позивачку ніхто в оману не вводив. Твердження позивачки щодо надання нечіткої та викладеної у незрозумілій спосіб інформації не стосується договору на виготовлення та установку ПВХ , оскільки він складений у звичному для ділового обігу форматі та містить всю необхідну інформацію у чіткій формі. Щодо не поставлення позивачці ПВХ вікон пояснив, що позивачка категорично відмовляється їх приймати та допускати працівників до монтажу вікон.

Заяву з вимогою розірвати укладений договір ОСОБА_1 написала 06.09.2013 р.. Позивачу було повідомлено про неможливість розірвати даний договір відповідно до Додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. № 172 затвердженого переліку товарів належної якості, не підлягаючих обміну та поверненню. Також в п. 7.5 Договору зазначено, що Замовник має можливість змінити конфігурацію та розмір замовлених виробів протягом однієї доби з моменту підписання договору, таким чином стає зрозуміло, що виробник негайно приступає до виконання індивідуального виробу за розмірами вказаними в Замовленні.

Питання про порушення прав позивачки як споживача відповідач вважає надуманими та нічим не підтвердженими, адже на момент укладання договору на виготовлення вікон вся інформація про виробника та документація в повному обсязі була надана для ознайомлення особисто позивачці. Дана умова прописана в Договорі ОСОБА_1 мала можливість детально ознайомитись з усіма умовами та розрахунками, які в них викладено. Відповідач категорично не погоджується з твердженням позивачки, щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача стосовно неї.

Заслухавши сторони та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

05.09.2019 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 договір № EU -1394 LDна виготовлення та поставку ПВХ- конструкцій, а саме вікон (т. 1 а. с. 20).

Згідно з заказу № EU -1394 LDвибачається, що позивач ОСОБА_1 погодила розміри вікон, колір, вартість та конфігурації ПВХ, про що свідчать власноруч поставлені підписи, що було підтверджено позивачкою під час пояснень та допиту у судовому засіданні ( т. 1 а. с. 21-24).

Позивач 06.09.2013 року звернулась з заявою до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору (т. 1 а.с. 33).

Відповідно до Постанови КМУ України від 19.03.1994 року № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до додатку №3 «Перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню)» не підлягають поверненню: лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, , плитні матеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником).

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. І ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено заборону нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

3. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Однак, факт підписання позивачем умов договору № EU -1394 LDна виготовлення та поставку ПВХ- конструкцій свідчить, що волевиявлення позивача було вільним, та перед підписанням договору позивач могла ознайомитися з кожною сторінкою підписуваного нею договору.

Жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження факту введення в оману, чи застосування неї примусу ( фізичного чи психологічного ) під час підписання договору та його подальшого виконання позивачем не надано.Згідно зі свідченням Позивачки, наданими в ході судового засідання, до неї не застосовувались методи впливу чи насильства під час укладання договору про виготовлення вікон.

Позивачем не було зазначено поважних обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими за наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір № EU -1394 LDна виготовлення та поставку ПВХ- конструкцій містить 8 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Позивачем не доведено, що обставини якими керувалися сторони при укладенні договорів 05.09.2015 року істотно змінилися, коли вона звернулася з відповідною заявою про розірвання договору, і що ці зміни тягнуть за собою розірвання договору.

Посилання позивача та її представника в судовому засіданні на невиконання ФОП ОСОБА_2 умов договору, суд не бере до уваги оскільки невиконання ФОП ОСОБА_2 умов договору на виготовлення та доставку металопластикової конструкції не було заявлено позивачем в позовній заяві як підстава позовних вимог. Крім того, згідно з відповіддю ТОВ «Альпарі Групп» на стан 23.09.2013 року заказ по договору на виготовлення та поставку ПВХ- конструкцій повністю виконаний (т.1 а. с. 224)

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги в частині розірвання договору (індивідуальне замовлення № EU - 1394 LD) від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2А, необґрунтованими, безпідставнимиякі задоволенню не підлягають, наслідком чого немає підстав щодо стягнення коштів у розмірі 400 грн з ФОП ОСОБА_2

Також 05.09.2013 року ОСОБА_1 уклала договір споживчого кредиту договір зі страхуванням життя № 540/7723ES5PPI (Страховий практичний (пенсійний) з ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя» та кредитний договір № 401512770 з ПАТ «Альфа-Банк» на придбання товару та послуг зі страхування за яким банки зобов'язувались перерахувати кошти на користь ФОП ОСОБА_2, за послуги з добровільного страхування, а позивач взяла на себе обов'язки сплачувати передбачені договором виплати відповідно до графіку платежів (т.1, а.с. 25-29).

06.09. 2013 року позивач надала ПАТ "Альфа Банк " заяву про розірвання договору про надання споживчого кредиту керуючись ч.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (т.1, а.с. 30).

Листом №79872.1б/б від 04.10.2013 року ПАТ «Альфа Банк» повідомив ОСОБА_1 про те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти в оплату товару. Також було роз'яснено, що одночасно з відкликанням згоди на укладення кредитного договору вона повинна повернути банку грошові кошти, отримані відповідно до кредитного договору та сплатити проценти за користування кредитними коштами за період від дати укладення кредитного договору до дати їх фактичного повернення, однак позивачка зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, а тому підстави для розірвання кредитного договору відсутні (т. 1 а. с. 39).

06.09.2013 р. позивач надала заяву ПАТ «Платинум Банк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту керуючись ч.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". (т.1 а. с. 31).

Листом ПАТ «Платинум Банк» повідомив ОСОБА_1 про те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти в оплату товару. Крім того, ПВХ конструкції, що виготовлені під розмір, що визначений покупцем, враховуючи зміст ч. І ст. 184 ЦК України є річчю, що визначена індивідуальною ознакою і є незмінною. Також було роз'яснено, що кредитний договір не підлягає розторгненню, але допускається дострокове погашення заборгованості.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, та особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та у ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Проте, позивач не посилається на будь-який закон та і самим договором не передбачається визнання правочину неукладеним, як спосіб захисту цивільних прав.

Стосовно способу захисту права, порушеного правочином, зазначеною нормою передбачено спосіб визнання правочину недійсним.

Такий спосіб захисту, як заявлена вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених вимог стосовно визнання неукладеним кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 540/7723ES5PPI (Страховий практичний (пенсійний) від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя»; кредитний договір № 401512770 від 05 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк»

Позовні вимоги щодо солідарного стягнення спричинених збитків з ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 6140 гривень, з ПАТ «Платинум Банк» у розмірі 3920 гривень, є безпідставними, оскільки відповідні суми ОСОБА_1 сплачувала в рахунок погашення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту,в строки зазначені в договорах які є дійсними на час розгляду справи, про що в судовому засіданні не заперечувала сама позивачка, а тому підстав для стягнення відповідних сум суд не вбачає.

Щодо моральної шкоди необхідно зазначити, що згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до судової практики та роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 «підставою для цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995)

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Позивачка не змогла обґрунтувати свої доводи щодо заподіяної моральної шкоди, та шкоди спричиненні його здоровю не надав до суду жодного медичного документу про погіршення стану її здоровя саме повязаному із укладенням вищезазначених договорів, не навела чому саме на її розсуд полягає моральна шкода , яку заподіяли відповідачі, чому вона оцінюється саме в заявлену суму у розмірі 10 000грн. 00 коп., не навела доказів причинено наслідкового звязку між діями відповідачів та ймовірною шкодою, та доказів того, що моральна шкода взагалі була їй заподіяна.

Довідку комунального закладу охорони здоровя від 13.12.2014 року, як доказ заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачка є особою похилого віку та її встановлені діагнози відносяться до хронічних захворювань, які потребують постійного лікування.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат за надання юридичних послуг в розмірі 2500грн. 00 коп., суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справи. Граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивачем розрахунок наданих послуг (консультації, складання позовної заяви тощо) з зазначенням часу, який було витрачено на надання такої допомоги не наданий, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення її прав споживача, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони є незаконними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.. ст.. 10, 11, 88 , 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5