Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/4755/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
№ провадження 22-ц/778/3733/15 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.

суддів: Онищенка Е.А.

Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3 про поділ майна.

В позовній заяві зазначав, що з 24 травня 2003 року по 29 березня 2013 року перебував у шлюбі з відповідачем по справі.

За час шлюбу ним було придбано майно, а саме: земельна ділянка площею 0,14 га, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Запорізького Запорізької області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, який складається з: житлового будинку літ. «А», душ літ «В», вбиральня літ «Б», навіс літ. «Д», вольєр «Ж», навіс «З» та автомобіль ЗАЗ 1102, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Вважає, що на підставі вимог ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Зазначає, що між ними виник спір щодо розділу зазначеного спільного майна, угоди про добровільний розподіл майна не досягнуто.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, а саме: житлового будинку літ. «А», душ літ «В», вбиральня літ «Б», навіс літ. «Д», вольєр «Ж», навіс «З» на праві спільної часткової власності із ОСОБА_3, визнати з ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,14 га, яка розташована на території Володимирівської сільської ради АДРЕСА_2, на праві спільної часткової власності із ОСОБА_3, судові витрати покласти на відповідача.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна набутого за час шлюбу та за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припинення шлюбних відносин.

В позовній заяві зазначала, що у 1997 році вона придбала в приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

24.05.2003 року уклала шлюб з відповідачем.

За весь період сумісного проживання з відповідачем, відповідач отримував мінімальну заробітну плату, а тому дозволити собі покращити житлові умови за власний кошт вони не могли, тому 21.07.2007 року вона продала належну їй на праві власності квартиру, придбану ще до укладання шлюбу.

Також 24.12.2007 року між нею та її матір'ю ОСОБА_5 (за згодою батька) було укладено три договором цільового дарування грошових коштів в національній валюті, предметом яких є: дарування грошових коштів у розмірі 134 974 грн. 00 коп. в особисту приватну власність з метою придбання незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2; грошових коштів у розмірі 48 076 грн. 00 коп. з метою придбання земельної ділянки площею. 0,14 га та грошових коштів у розмірі 170 000 грн. з метою добудови та введення в експлуатацію незакінченого будівництвом житлового будинку.

24.12.2007 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом спірного житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований спірний будинок.

Оскільки вищевказаний житловий будинок був незакінчений будівництвом, одразу ж після його придбання, подаровані їй грошові кошти у розмірі 170 000 грн. ї грошові кошти у розмірі 12 367 грн., отримані нею від продажу 21.12.2007 року квартиру, вона використала на добудову й введення в експлуатацію спірного будинку.

Так станом на 08.02.2013 року ринкова вартість будинку становила 398 100 грн. 00 коп.

Продовжуючи здійснювати ремонт й добудову будинку заради якомога ліпших умов проживання в ньому, оціночна вартість його станом на 10.01.2014 року значно збільшилася, та складала 625 300 грн. 00 коп.

Зазначає, що шлюб між нею та відповідачем розірвано за рішенням суду від 29.03.2013 року, але даним рішенням встановлено, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припились ще з 2012 року.

Таким чином, вважає, що придбані житловий будинок і земельна ділянка є її особистою приватною власністю і не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2, визнати за нею право особистої приватної власності на земельну площею 0,14 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради АДРЕСА_2.

Ухвалою. Запорізького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2014 року об'єднано в одне провадження позов ОСОБА_4 про поділ майна та позов ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна набутого за час шлюбу та за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припинення шлюбних відносин.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ . «А», душ літ «В», вбиральня літ «Б», навіс літ. «Д», вольєр літ. «Ж», навіс літ. «З», на праві часткової власності із ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину земельної ділянки площе. 0,14 га. Що розташована за адресою: АДРЕСА_2,кадастровий номер НОМЕР_2, на праві часткової власності із ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 441 грн. 00 коп.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна набутого за час шлюбу та за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припинення шлюбних відносин відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яки задовольнити її позовні вимоги, а позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. На це наголошено й в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при" розгляді справ про право на шлюб, розірвання

шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Отже, одним із ключових моментів є з'ясування саме джерела придбання спірного майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 1997 року ОСОБА_3 придбала в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

24 травня 2003 року ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4

З метою придбання незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки 0, 14 га за цією ж адресою 21 грудня 2007 року ОСОБА_3 продала належну квартиру ( а.с. т.1 а.с. 73).

Через три дні , 24 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та її матір'ю ОСОБА_5 , за згодою батька, було укладено три договори цільового дарування грошей на суму 134974 грн., 48076 грн., 170000 грн.

Отже в той же день 24 грудня 2007 року ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі , за кошти які належали їй особисто придбала незакінчене будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку 0, 14 га за цією ж адресою.

З огляду наведеного, засад цивільного судочинства визначених статтею 1 ЦПК України, судова колегія вважає законним та справедливим визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_2.

Доводи позивача ОСОБА_4 про те, що спірне майно придбане за сумісні кошти подружжя спростовується зібраними по справі доказами.

Встановлено, що спірне нерухоме майно було придбане за кошти, які є спільною сумісною власністю батьків ОСОБА_3 і подаровані їй на підставі договорів цільового дарування грошових коштів в національній валюті 24 грудня 2007 року ( т. 1 арк. справи 65-69), а також за рахунок коштів, які були отримані від продажу 21.12.2007 року квартири, належної їй на праві приватної власності й придбаної ще до укладення шлюбу ( .том 1 арк. справи 73).

Договори цільового дарування грошових коштів були укладені між ОСОБА_3 та її матір'ю в простій письмовій формі, що не протиричіть чинному ЦК України.

Дані договори були предметом дослідження під час розгляду справи Апеляційним судом Запорізької області, яким встановлена мета дарування коштів, а саме для придбання позивачкою нерухомого майна ( т.1 а.с. 122).

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції невірно визначено, що доказів з яких саме джерел у ОСОБА_3 були наявні грошові кошти у сумах 134974 грн., 48076 грн., 170000 грн. суду не надано.

Зазначене спростовується письмовими доказами (оригіналами договорів) та показами свідків.

Окрім того, будь-якого іншого джерела отримання грошових коштів для придбання нерухомості ОСОБА_4 у судовому засіданні доведено не було та матеріали позову про поділ майна не містять.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, та ОСОБА_8 надали пояснення, що дані грошові кошти були коштами, що належали їм на праві спільної сумісної власності подружжя; підтвердили волевиявлення на укладення цих правочинів та підписи на них, в тому числі на заявах про згоду на укладення договорів цільового дарування грошових коштів.

Допитані у судовому засіданні свідки, заявлені ОСОБА_4, - ОСОБА_9, що є рідним дядьком ОСОБА_4 та ОСОБА_10, пояснили, що джерелом походження коштів на придбання житлового будинку незавершеного будівництвом були грошові кошти, отримані від продажу квартири.

Також встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинились з 2012 року (т..1 арк. справи 6).

ОСОБА_4 за спірною даною адресою згідно відповідних довідок не проживає з цього ж часу (т..1 а.с. 172, т. 3 а.с. 60).

02.08.2013 року між ОСОБА_3 і ЧП «Сігмастрой - 2005» було укладено договір щодо виконання робіт по реконструкції другого поверху житлового будинку. Згідно довідки, виданої 19.01.2015 року ЧП «Сігмастрой - 2005» (т. 3 а.с. 41) роботи по реконструкції другого поверху виконані шляхом повного втілення Дизайн проекту жилого приміщення ( т.3 а.с. 44) за кошти ОСОБА_3 До матеріалів справи надані акти прийняття виконаних будівельних робіт, квитанції, рахунки, тощо. Дані документи іншими доказами по справі не спростовані, навпаки підтверджені Звітом про оцінку майна (Том 3 арк. справи 46), в якому зазначено, що станом на 08.02.2013 року прохід на другий поверх обмежено через те, що будівельні роботи не виконані до кінця.

Після проведення реконструкції другого поверху, вартість житлового будинку значно зросла і становить 625 300 гривень (Згідно Звіту про оцінку майна станом на 10.01.2014 року, який складався з урахуванням вже мансардного поверху том 1 арк. справи 217-223, порівняно з оцінкою згідно Звіту від 08.02.2013 року, що становила 398 100 гривень 00 копійок).

Також встановлено, що сімейний бюджет сторін був значно малий, а отже поліпшити свої житлові умови ми власноруч не могли. Тривалий час подружжя проживали в квартирі, яка належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності.

Згідно довідок наявних у матеріалах цивільної справи, заробітна плата ОСОБА_4 становила мінімальний розмір ( т. 1 а..с. 96-98,174-177, т. 3 а.с. 85-91). Розмір заробітної плати ОСОБА_3 ( т. 2 а.с. 33-36) також був недостатній для придбання житлового будинку і земельної ділянки за 183 050 гривень. Даним обставинам Судом першої інстанції належної оцінки не надано.

Таким чином судова колегія вважає, що вищенаведені обставини про продаж квартири , яка належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності та отримання грошей у дар через три дні, та покупка в цей же день, спірного майна свідчить саме про те, що майно придбані за кошти, які належали їй особисто.

Доводи відповідача про сумісну добудову житлового будинку спростовується вищезазначеним договором щодо виконання робіт по реконструкції другого поверху житлового будинку за кошти ОСОБА_3, та звітами про оцінку майна.

Суд першої інстанції безпідставно послався на те, що

ати і інші документи не можуть розглядатися як висновок експерта. Відповідно до ст. 66

ЦПК України, висновком експерта є докладний опис проведених експертом досліджень,

зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, завдані судом.

Надані суду Звіти від 08.02.2013 року та від 10.01.2014 року подавались судові в порядку

ст.131 ЦПК України і є відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами, що

містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Суд не звернув уваги, що на спростування звітів ОСОБА_4 не заявлено будь-яких клопотань про проведення експертиз , навпаки для підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надано апеляційному суду експертні висновки Запорізької торгово-промислової палати ЩС-58 від 21.08.2015 року ( т.3 а.см. 188).

Отже судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду скасовує та ухвалює нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3, та відмову в позові ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну площею 0,14 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: