АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3312 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Саадулаєв А.І.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення боргу;

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», поданою представником Пересунько ЛюдмилоюАндріївною

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 126 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Пересунько Л.А., діючи в інтересах ПАТ «КБ «Експобанк», подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 597 від 24 вересня 2014 року та Рішення № 97 від 25.09.2014р. Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «КБ «Експобанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації, серед іншого, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Пункт 1.15. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 N 2 також містить правову норму, відповідно до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п.1.20. вищевказаного Положення, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію здійснює інвентаризацію активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на дату, наступну за офіційним отриманням рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону. ПАТ «КБ «Експобанк» про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка.

Колегія судів розцінила причини неявки представника банку в судове засідання як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку № 1182/8915/2014, предметом якого є відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_1 в українській гривні для прийняття, зберігання коштів та здійснення операцій за рахунком, у тому числі на переказ коштів.

У відповідності до п. 1.3. Договору, Банк зобов'язаний здійснювати для Клієнта операції за рахунком, які передбачені законодавством України та правилами Банку.

Згідно п. 3.6. Договору, Клієнт має повідомити Банк за 3 (три) банківських дні про отримання готівкових коштів, сума або еквівалент яких перевищує 10 000,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення № авт/917472 від 01.09.2014 року, позивач перерахував на власний поточний рахунок грошову суму у розмірі 750 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору, Банк має право використовувати грошові кошти рахунку, гарантуючи право Клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами, за винятком обмежень, встановлених законодавством України.

Згідно виписки по рахунку, станом на 01.10.2014 року на поточному рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 обліковується сума - 126 000,00 грн.

У відповідності до п. 3.6. Договору, позивач 24.09.2014 року звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 126000,00 грн., проте, станом на 10.10.2014 року розрахункова операція по виплаті позивачу грошових коштів по вказаній заяві виконана не була. Як зазначає позивач в подальшому, йому стало відомо про запровадження з 25.09.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Експобанк» строком на 3 місяці.

01.10.2014 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із вимогою надати йому повідомлення банку із зазначенням суми, що банк не може виплатити, як це регламентоване п.1.12 Постанови НБУ № 22. Проте, повідомлення позивачу не надіслано, коштів не виплачено, позивач позбавлений можливості скористатися своїми коштами на рахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апелянт зазначає про те, що зобов'язання за Договором Банком не порушувались, оскільки з 25.09.2014р. по 25.12.2014р. у ПАТ «КБ «Експобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та на даний час у ПАТ «КБ «Експобанк» відсутня можливість здійснити перерахування грошових коштів з рахунку позивача, оскільки ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено обмеження на задоволення вимог по зобов'язанням банку.

Однак, суд правомірно не погодився з такими твердженнями представника відповідача та третьої особи, з огляду на наступне.

Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.09.2014 року № 97 у ПАТ «КБ «Експобанк» з 25.09.2014 року по 25.12.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Експобанк» - Бондаря Ю.М.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу по банківському рахунку 24.09.2014 року, тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Експобанк».

Крім того, суд дав вірну оцінку запереченням відповідача та третьої особи щодо відсутності у позивача права на повернення грошових коштів, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, оскільки, у відповідності до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за договорами банківського рахунку вкладників.

Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача про повернення суми боргу за Договором банківського рахунку №1182/8915/2014 у розмірі 126 000,00 грн. є обґрунтованими та таким що підлягали задоволенню.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк», подану представником Пересунько Людмилою Андріївною відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: