Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3037/15-ц
Провадження №: 2/332/1076/15
16 жовтня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючий суддя Шалпегіна О.Л.
при секретарі Чухрай М.М.
за участю: позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, Міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач під час розгляду справи підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування яких зазначила, що у жилому приміщені за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косарєва, б. 3, кв. 2 значаться зареєстрованими: ОСОБА_1, її брат ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Основним наймачем вказаної квартири була мати позивача та третьої особи ОСОБА_4, яка померла 08.05.2015 р. Відповідач є колишнім чоловіком її матері, але з 2010 року він за вказаною адресою не проживає. Після припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 він виїхав з квартири. З вказаного часу місце проживання відповідача невідоме. У 2013 році мати розірвала з ним шлюб. Спірним житлом відповідач не цікавиться, не намагається до нього вселитись, оплату комунальних платежів не здійснює, будь-які речі, які б належали ОСОБА_3 у квартирі відсутні. Крім того, до квартири приходили працівники міліції, які розшукували відповідача.
Враховуючи викладене, позивач відповідно до ст. 71 ЖК УРСР просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косарєва, б. 3, кв. 2.
Відповідач, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, повторно в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Представник третьої особи - Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» до судового засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду.
Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідною сестрою, а відповідач - колишнім чоловіком його матері. ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3, кв. 2, але з 2010 року у квартирі не проживає. Після припинення шлюбних відносин з матірю, він виїхав з квартири. У 2013 році мати у судовому порядку розірвала з ним шлюб. Місце проживання відповідача на теперішній час невідоме, квартирою він не цікавиться, спроб вселитись не вчиняв, оплату комунальних платежів не здійснює, речей ОСОБА_3 у квартирі немає. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 вважав, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косарєва, б. 3, кв. 2 підлягає задоволенню.
Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема - призову на строкову військову службу, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у звязку з виконанням обовязків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
Згідно з розясненнями, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).
Згідно з копією довідки № 1117, виданої 30.06.2015 р. Міським комунальним підприємством «ОСНОВАНІЄ», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косарєва, б. 3, кв. 2 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Основного наймача вказаного жилого приміщення ОСОБА_5 знято з реєстрації 16.06.2015 р. у звязку зі смертю (а.с. 9).
Вказане житлове приміщення відноситься до комунального житлового фонду.
Під час розгляду справи було встановлено, що 15.09.2001 р. ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 шлюб, у звязку з чим дружини було присвоєно прізвище «Галак». Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2013 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, дружині - ОСОБА_5 було присвоєно дошлюбне прізвище «Лабинська» (а.с. 57).
З урахуванням викладеного, відповідач набув право користування спірним житловим приміщенням, оскільки вселився та був зареєстрований у ньому в установленому порядку, як член сімї - чоловік наймача ОСОБА_4
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 327313 ОСОБА_4 померла 08.05.2015 р., про що 09.05.2015 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 3451 (а.с. 6).
Як позивач так і третя особа ОСОБА_2 під час розгляду справи заявили, що ОСОБА_3 з 2010 року у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання.
Також факт непроживання відповідача у квартирі було підтверджено наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Так, відповідно до копії акту від 06.07.2015 р., складеного працівниками житлово-комунальної організації у присутності свідків, ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3, кв. 2 з 2010 р. (а.с.8).
Вказаний акт складений з виходом за адресою спірного житла, за результатами опитування жильців багатоквартирного будинку, підписаний уповноваженими особами житлового органу та жильцями будинку, які були опитані, завірені печаткою житлово-комунальної організації.
З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги вказаний документ у якості належного та допустимого доказу факту непроживання відповідача у спірному житлі.
Наведені обставини підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки.
Так, свідок ОСОБА_6 пояснила, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3, кв. 1. Померла ОСОБА_4 була її сусідкою, а ОСОБА_3 є її чоловіком. Вони проживали у квартирі 2. Протягом останніх пяти років відповідач не проживає у квартирі, його місцезнаходження невідоме.
ОСОБА_7, допитаний у судовому засіданні у якості свідка пояснив, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3, кв. 3. ОСОБА_3 вселився до квартири 2 як чоловік ОСОБА_4 приблизно вісім років тому. Але, протягом останніх пяти-шести років він у вказаній квартирі не проживає, навіть не навідується до неї. Три-чотири роки тому працівники міліції розшукували його за вказаною адресою. На теперішній час в цій квартирі проживають позивач та її брат ОСОБА_2
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2010 р. ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт (а.с. 58-59).

Згідно з повідомленням Кримінально-виконавчої інспекції Заводського району м. Запоріжжя Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 3356 від 21.09.2015 р. за час перебування на обліку інспекції засуджений ОСОБА_3 відпрацював 116 з 200 годин громадських робіт, також ним було допущено ряд порушень умов відбування покарання. 28.04.2011 р. прокуратурою Заводського районного суду м. Запоріжжя стосовно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 389 КК України, провадження в якій зупинено 01.06.2011 р. через оголошення розшуку обвинуваченого (а.с. 56).

З інформації, наданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Запорізькій області, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває у державному розшуку (а.с. 41).

Враховуючи викладене, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено як дослідженими письмовими доказами так і поясненнями осіб, які брали участь у справі, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3, кв. 2 з 2010 року, інтересу до житла не проявляє, оплату житлово-комунальних послуг не проводить, його речей у квартирі немає. Перешкод у користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинить.

Перебування відповідача у розшуку, його переховування від правоохоронних органів через вчинене кримінальне правопорушення, не може бути визнано судом поважною причиною відсутності у жилому приміщені.

Крім того, після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, ОСОБА_3 втратив статус члена сімї наймача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але, позивачем як при звернені до суду з позовом так і під час судового розгляду заявлено про віднесення судових витрат на її рахунок. За таких обставин, суд вважає за можливе не розподіляти судові витрати в порядку, передбаченому зазначеною вище нормою закону.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косарєва, б. 3, кв. 2.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 16.10.2015 р. Повний текст рішення виготовлено 19.10.2015 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Шалпегіна