Справа № 500/7199/15-ц
Провадження № 2/500/3384/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання ОСОБА_4 (його матері) з ним за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36, безперервно, починаючи з серпня місяця 2015 року по 27 квітня 2015 року та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 27.04.2015 року, на 3/11 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36 ріг вул. Железнякова, № 154, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що у будинковій книзі відсутня інформація про реєстрацію місця проживання спадкодавця.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги повністю, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву від 23.12.2015р. про визнання позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі та розгляд справи без її участі. Також, в заяві зазначила, що її брат ОСОБА_2 дійсно проживав разом з їх матірю ОСОБА_4 з серпня місяця 2014 року по 27 квітня 2015 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Топольна, № 36 ріг вул. Железнякова, № 154.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, дружина позивача, яка зазначила, що вони втрьох із позивачем та померлою ОСОБА_4 з серпня 2014р. до смерті спадкодавця проживали разом в будинку по вул.Топольна, № 36.

ОСОБА_6, теща позивача, допитана у якості свідка, зазначила, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 проживав разом із померлою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що як вбачається із свідоцтва про право особистої власності від 24.03.1984р. та свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКА №734151 від 20.11.2007р., померлій ОСОБА_7 належали 3/11 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36 ріг вул. Железнякова, № 154.

Вказане також вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.12.2015р., згідно якої 2/11 частини домоволодіння належало померлій ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності №99 від 24.03.1982р. та 1/11 належали ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину ВКА №734151 від 20.11.2007р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 410184 від 28.04.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеській області, ОСОБА_4 померла 27.04.2015 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/11 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36 ріг вул.Железнякова, № 154.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 14.11.2007 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4-223, ОСОБА_4 заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_2.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживав зі спадкодавцем за однією адресою, а саме: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36 ріг вул. Железнякова, № 154, що підтверджено, також, поясненнями відповідача та свідків. Однак відсутній штамп про реєстрацію ОСОБА_4 в частині вказаного житлового будинку, яка їй і належала на праві власності.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області з приводу отримання свідоцтва про спадщину йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що у будинковій книзі відсутня інформація про реєстрацію місця проживання спадкодавця.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Суди встановлюють також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК).

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215,256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36, безперервно, починаючи з серпня місяця 2014 року по 27 квітня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 27.04.2015року, на 3/11 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Топольна, № 36 ріг вул. Железнякова, № 154.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2015р.

Суддя: ОСОБА_8