АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6838/15 Головуючий 1 інст. Шарко О.П.
Справа № 645/5909/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання частково недійсним умов угоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними умови договору № 705883 з додатками № 1, № 2 передбачені ст.12, пунктом 12.1.1 щодо строку повернення платежів (два роки) та вирахування відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів а також стягнути на її користь з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі по тексту - ТОВ «АВТО ПРОСТО») 49 628,86 грн. та 6 000 грн. за завдану моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що 13.01.2014 року між нею та ТОВ «Авто Просто» була укладена угода № 705883 з додатками №1,2 про включення її в групу 001205, порядковий номер 152 для придбання автомобіля.

Предметом даної угоди було надання як учаснику програми, послуг спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ ЛАНОС», вартість якого складала 78 900 грн. через програму «Авто Просто». Крім того, 13 січня 2014р. був укладений договір між нею і ТОВ «АТ СЕРВІС» про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару. З 12.02.2014 року вона почала виконувати умови укладеного договору і вважала, що зможе отримати автомобіль у розумні строки, тобто з першого місяця дії договору. Як учасниця групи вона виконала всі вимоги згідно до програми по сплаті періодичних платежів.

07.10.2014 року вона поповнила фонд групи одноразовим платежем у розмірі 26 404,4грн., що надавало одну з більшу загальну кількість балів, а отже переважне право на отримання автомобіля. Незважаючи на її вимоги, відповідач відмовлявся провести розподіл товару, чим допустив істотне порушення договору.

У зв'язку з тим, що розподіл товару постійно переносився і її звернення не розглядались, а ціна товару мала постійно зростати, вона вимушена була звернутися з заявою про розірвання договору. 20.04.2015р. відповідач надав відповідь, у якій зазначив, що поверненню підлягають періодичні платежі, у строк який не може перевищувати двох років з дня отримання повідомлення про дострокове розірвання договору пославшись на ст. 12 (п. 12.1.2) розділу 11 договору.

ОСОБА_3 вважає, що ці умови в договорі є несправедливими по відношенню до неї, оскільки відповідач не виконав належним чином умови договору, вона була позбавлена можливості користуватись власними коштами, що викликало у неї психологічну травму.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що судпершої інстанції не звернув увагу на ту обставину, щооспорюваний договір має типові ознаки, був підписаний без належного узгодження його окремих положень, про що свідчило початок виконання у день його укладення.Судпершої інстанції необґрунтовано не погодився з її доводами щодо визнання цих умов договору несправедливими.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплачених за товар грошей. Розірвання договору стало наслідком невиконання умов саме відповідачем, який може залишити платню тільки за надані до розірвання договору послуги або товари.

Крім того, за умовами договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» може безпідставно користуватися її власними коштами без її згоди на протязі двух років з моменту розірвання договору. Така умова суперечить вимогам добросовісності та чесної ділової практики та спричиняє істотний дисбаланс у правах та обов'язків сторін не на користь споживача, так як на певний час вона позбавляється права розпоряджатися своїми коштами, мати дохід, несе інфляційні збитки. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедлива умова договору є підставою для визнання її недійсною.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, що 13.01.2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір доручення № 705883, а також були підписані додаток №1 та додаток №2, які є невід'ємною частиною договору. (а.с. 5-13)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, що ОСОБА_3 була належним чином ознайомлена з умовами спірного договору, погодилася з ними, підписала договір, в позовних вимогах так не визначилася на підставі яких саме ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідно кваліфікували умови договору несправедливими.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням, оскільки воно відповідає вимогам закону і ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору».

Статтею 1 договору №705883 передбачено: «Предметом Договору є надання учаснику Фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «ОСОБА_4 так».

«АВТО ПРОСТО» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів Учасниками через систему придбання в групах «ОСОБА_4 так». «АВТО ПРОСТО» забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників на умовах Договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання Учасником всіх зобовязань, передбачених договором про адміністрування» (зворотна сторона а.с. 9)

Відповідно до п. 19.2 ст.19 договору: «Підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма і означеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.» (а.с. 13)

Договір №705883 містить опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». Також позивачу були надані для ознайомлення з Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Апелянт, ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, не заперечувала, що вона особисто підписала договір №705883 та додатки до нього.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України свідчить, що сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Посилання апелянта на те, що оспорюваний договір має типові ознаки, що був підписаний нею без належного узгодження його окремих положень та в неї не було часу для належного ознайомлення та усвідомлення всіх пунктів договору, є безпідставними, оскільки вдоговорі №705883ОСОБА_3 особисто підписала текст, про те, що: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ОСОБА_5, проінформований про всі можливі витрати у звязку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт знайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обовязки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе.»

Пунктом 12.1.5 ст. 12 підписаного ОСОБА_6 договору передбачено, що «якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів від дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.» (а.с. 12)

Згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 12.1 договору учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто Просто» у письмовій формі.

Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що максимальний строк повернення періодичних платежів, згідно з п.12.1.1. не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_5 заяви про дострокове розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 надіслала ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву про розірвання договору від 25.03.2015 року, яку відповідач отримав та надав відповідь про те, що договір розірвано відповідно ст.3 розділу 1 договору та ст. 12, п.12.1 Розділу 2 договору. (а.с. 14)

Викладене свідчить про відсутність ознак порушення строків повернення коштів ОСОБА_3

Відповідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, що умови договору порушують принцип добросовісності (п. б ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України) також умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, а також умови договору завдають шкоди споживачеві.

ОСОБА_6 не доведено, що умови спірного договору викладено з порушенням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що відповідач не надав їй можливості визначитися на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2