Справа № 2/303/2354/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н. Л.

при секретарі Ільчак Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської Ради Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно - «допоміжні» господарсько-побутові будівлі й споруди, розташоване на земельній ділянці поряд із житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом визнання за нею права власності на нерухоме майно - «допоміжні» господарсько-побутові будівлі й споруди, розташоване на земельній ділянці поряд із житловим будинком № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві Закарпатської області, а саме: - гараж, загальною площею 15,68 м. кв., вимуруваний з цегли, позначений на плані Літ. «К», зазначений у Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 26.01.1995 року, самовільно побудований попереднім власником квартири - ОСОБА_2 у 1952 році, тобто до 05.08.1992 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 1995 року, будучи законним власником квартиру АДРЕСА_1 та маючи у володінні та користуванні гараж, який у Технічному паспорті на квартиру, зазначений під Літ. «К», позбавлена можливості в установленому законом (позасудовому) порядку, оформити право власності на обєкт нерухомості, який є «приналежністю» до належної їй на праві приватної власності квартири.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві позов просить задоволити. У випадку неявки відповідача з винесенням заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлялася в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, задоволення позову залишають на розсуд суду.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 26.01.1995 року, посвідченого нотаріально за № ІІ-449 та зареєстрована в БТІ та ЕО за № 7498 від 10.09.2001 року. (а.с16-17).

Відповідно до Технічного паспорту на будинок № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві, Закарпатської області, «приналежною» спорудою до будинку є «гараж» під Літ. «К» загальною площею 15,68 м. кв.. Попереднім власником квартири АДРЕСА_1, записаний ОСОБА_2 (а. с.18-20).

З матеріалів справи, - відповіді від 09.06.87 року Управління головного архітектора Виконавчого комітету Мукачівської міської Ради на запит ОСОБА_4, вбачається, що останньому повідомлено перелік документів, необхідний для узаконення самовільно збудованого гаража на території будинковолодіння № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві, Закарпатської області (а.с.28). Крім того, має місце письмова згода всіх тодішніх мешканців будинку № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві, на побудову у 1952 році гаража громадянином ОСОБА_2 (а.с29).

Зі змісту позовної заяви, вбачається. що з невідомих позивачу причин, попередній власник квартири, не довів до логічного завершення узаконення самовільного будівництва гаражу, що як наслідок стало причиною звернення до суду теперішнього власника квартири.

Статтею 328 ЦК встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відтак, як випливає із вищезазначеної статті, самочинним будівництвом може визнаватись лише обєкт нерухомого майна. Тим не менш, слід зауважити, що право власності на деяке нерухоме майно (навіть якщо воно є таким за своїм правовим режимом) не може визнаватись в судовому порядку на підставі ст. 376 ЦПК України.

Розяснення кожної із ознак самочинного будівництва надане у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 (далі Постанова).

Зокрема, це стосується «допоміжних» (господарсько побутових) приміщень. Так, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку).

У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. На даний час цей порядок діє зі змінами, затвердженими Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 N 304 (далі Порядок).

Відповідно до п.1.2. цього Порядку до господарських (присадибних) будівель належать допоміжні (нежитлові) приміщення, зокрема сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Відтак, порядок узаконення таких обєктів є відмінним від того, що передбачений у ст.376 ЦК України. Прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Разом з тим, до 05.08.1992 р. в Україні не існувало нормативного документа, який би вимагав обовязкове введення приватної будівлі в експлуатацію. Саме 05.08.1992 р. було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення, яке зробило введення в експлуатацію обовязковим для всіх забудовників. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992» також підтверджує відсутність необхідності введення в експлуатацію будівель, закінчених до 05.08.1992 р. Таким чином, для реєстрації права власності на побудовані до 05.08.1992 р. обєкти досить технічного паспорта з датою будівлі, а документи, що підтверджують введення в експлуатацію обєкта, не потрібні.

Таким чином, будинки, побудовані до 5 серпня 1992, виділяються в окрему категорію для реєстрації, тому що до цієї дати не існувало законодавчих вимог про необхідність вводити будинку в експлуатацію. З 1992 року за постановою Кабміну введення в експлуатацію стало обовязковим для всіх будов. Виходячи з цих даних, - для реєстрації побудованих до 5.08.1992 року будинків, гаражів, сараїв та інших госпбудівель не потрібно надавати документацію про введення в експлуатацію та сертифікат відповідності з ДАБКу, а достатньо мати техпаспорт з датою Відповідно до п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» спрощений порядок легалізації обєктів самочинного будівництва діяв до кінця 2013 року.

Судом встановлено, що позивач не являється «самовільним забудовником» обєкту нерухомості, а тому не міг у передбаченому вищенаведеними нормативно-правовими актами порядку узаконити самовільне будівництво, здійснене попереднім власником квартири, а тому не має можливості у інший спосіб визнати право власності на гараж, який є приналежним до житлового будинку.

Оскільки технічний паспорт на житловий будинок № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві, Закарпатської області, виданий 07.10.1992 році, то наявні обґрунтовані підстави для визнання права власності за позивачем на обєкт самовільного будівництва «приналежного» до житлового будинку гаражу, загальною площею 15,68 м. кв., вимуруваного з цегли, позначеного на плані Літ. «К», зазначеному у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 26.01.1995 року, самовільно побудований попереднім власником квартири - ОСОБА_2 у 1952 році, тобто до 05.08.1992 року.

Таким чином, позивачем повністю доведено обставини, на які він посилається, як на підставі своїх вимог, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі вищенаведеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-218, ст.256, ЦПК України, ст.ст. 186, 381 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6, суд -

р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на нерухоме майно - господарсько-побутову будівлю, приналежну до будинку № 6 по вул. Космонавта Беляєва в м. Мукачеві, а саме: - гараж, загальною площею 15,68 м. кв., вимуруваний з цегли, позначений на плані Літ. «К», зазначений у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1, самовільно побудований попереднім власником квартири - ОСОБА_2 у 1952 році.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну

Головуючий Морозова Н. Л.