Справа № 591/4335/15-ц
Провадження № 2/591/1676/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі Різниченко Н.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон , надання дозволу на виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач остаточно уточнивши позов, свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано в 2014 році. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Місце проживання дітей після розлучення за згодою позивача і відповідача визначено разом з позивачем за адресою : м.Суми вул. Роменська, буд.100 А, кв.70. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Для профілактики захворювань алергічної риносинусопатії у малолітньої ОСОБА_3 та вторинного імунодефіциту у малолітнього ОСОБА_4, та їх відпочинку лікарем ОСОБА_5 рекомендовано профілактичне лікування у санаторно-курортних закладах, аеротерапія морським повітрям, в тому числі за кордоном. Відповідач безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавстві дозвіл на виїзд малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон на оздоровлення. Тому просить надати їй дозвіл , без згоди батька її дітей ОСОБА_2, оформлювати проїзні документи для виїзду малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України до держав Шенгенської угоди та США. Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за кордон без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_6 зі строком гарантованого їх повернення до 08.12.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач позов заперечили та зазначили, що дійсно не наддав відповідач дозвіл позивачу на виїзд дітей, оскільки вважає, що вона бажає забрати спільних дітей на постійне проживання до вказаної країни, повертати їх не збирається, коштів на направлення дітей на відпочинок у неї нема, документів на оздоровлення не бронювала.

Представник 3-ї особи в письмовій заяві просить справу розглядати у їх відсутність.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.150,155 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Судом було встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, якій за судовим рішення було розірвано (а.с.8-9). Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей

доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю (а.с.5, 10-11).

Зазначені факти підтверджуються копіями свідоцтв про народження, одруження, копією Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України».

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що у разі наявності відмови одного з батьків про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.

При цьому, по даній категорії справ позивачем може бути заявлено позов про надання одноразового дозволу на виїзд за межі України з неповнолітньою чи малолітньою дитиною без згоди батька (матері) з туристичною метою, для участі у спортивних чи іншого роду заходів, з метою оздоровлення чи з інших мотивів одноразового характеру. Крім того, позивачем у позовній заяві має бути зазначено, до якої саме країни має намір виїжджати та на який термін, чи відповідає виїзд неповнолітньої чи малолітньої дитиною за межі України її інтересам, які умови проживання (тимчасового перебування) матиме дитина за кордоном, чи не порушуються при цьому права відповідача на спілкування з дитиною та ін.

На підтвердження частини позовних вимог про надання дозволу на виїзд за межі України до держав Шенгенської угоди та США, з метою оздоровлення дітей позивач ОСОБА_1 посилається лише на лікувально-консультативний висновок Лікувально-діагностичного центру «Миролада» від 23.09.2015 року (а.с.6-7) та лікувально-консультативний висновок Лікувально-діагностичного центру «Миролада» від 23.09.2015 року( а.с. 150-151), однак зі змісту цього письмового доказу не слідує, що діти потребують виїзду на лікування або оздоровлення за межі України.

Інших доказів з цього приводу позивачка не надала.

Посилання позивача на завчасне бронювання проживання в готелі країни США з 14.10.2015 року по 03.11.2015 року для дітей у супроводі їх матері (а.с.122-123), суд не може взяти до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні бронювання проживання в готелі країни США позивача ОСОБА_1 не здійснювалось, касовий ордер виписувався на суму 26 тисяч грн. реально, але гроші не вносилися, позивачем надано лист бронювання туру, якого насправді не існує. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що дала ці документи позивачу, щоб вона предявила чоловіку для компенсації частки проїзду за кордон, дані в листі зазначено не вірно, даного туру не існує, усі дані її попросила написати позивач.

Позивачем ОСОБА_1 у порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення.

В той же час, позивачем також не враховано, що нею заявлено позовну вимогу про надання за рішенням суду дозволу до 08.12.2015 року на виїзд дітей за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, та може призвести до фактичного позбавлення батька дітей за судовим рішенням передбаченої законодавством можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкуватися з ними.

Окрім того, як вбачається з наданих самим відповідачем пояснень, він сам планував відпустку на серпень 2015 року на курортне перебування в пансіонаті «Лагуна» в м.Лазурне Херсонської області з дітьми , про що попереджав позивача усно, а 10.07.2015 року направив на її адресу листа з проханням дати дітей з метою направлення на оздоровлення , що підтверджує зазначену вище позицію відповідача з приводу того, що він не чинив позивачу жодних перешкод та жодним чином не обмежує право матері разом з дітьми виїздити за кордон, але бажає, як батько, знати в яку країну дитина виїжджає та в яких умовах вона буде мешкати, та сам вживає заходів щодо оздоровлення дітей.

Таким чином, суд вважає що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивачем заявлений позов про надання судом дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, суперечить Правилам перетинання державного кордону громадянами України, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 215, 218 ЦПК України, ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1у задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 13 жовтня 2015 року.

Суддя Н.Г.Прокудіна