Справа №487/3874/15-ц 24.12.2015 24.12.2015 24.12.2015
Провадження №22-ц/784/2754/15
Справа № 487/3874/15-ц Головуючий першої інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22-ц/784/2754/15 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 і представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського національного аграрного університету про захист гідності, честі та ділової репутації,

У С Т А Н О В И Л А :

26 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївського національного аграрного університету (далі Університет, МНАУ), в якому зазначав, що 17 лютого 2015 року на головній сторінці сайту Університету (http://www.mnau.edu.ua./ua/index.html) було опубліковано лист-звернення трудового колективу та органів студентського самоврядування МНАУ до Президента України, Голови Верховної Ради України, Премєр Міністра України, Генерального прокурора України, Міністра освіти і науки України, Голови Миколаївської обласної державної адміністрації, лідерів політичних партій та депутатів Верховної Ради України про те, що він умисно спільно з двома іншими працівниками Університету створював в Університеті корупційні схеми незаконного збагачення, отримання хабарів, вчиняв антипатріотичні дії та втягував в ці процеси студентську молодь, нехтував загально визначеними правилами поведінки в суспільстві та трудовому колективі для досягнення корисних та антигромадських цілей.

Посилаючись на те, що такою публікацією відповідач принизив його честь, гідність і ділову репутацію, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену Університетом у названому листі-зверненні а саме:

«У важкі для держави часи, коли за рішенням голови Ради оборони Миколаївської області створювалися загони самооборони ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відмовилися вступати до загону, який було створено при Миколаївському національному аграрному університеті, без логічного пояснення, що засвідчили результати перевірки правоохоронних органів».

«Дії ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, свідомо спрямовані на повернення ОСОБА_5 на посаду декана інженерно-енергетичного факультету і мають на меті продовження реалізації ним корупційних схем, зокрема отримання хабарів від студентів та їхніх батьків за складання ними заліково-екзаменаційних сесій і виконання та захист курсових і дипломних робіт; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було створено на факультеті систему незаконного збагачення окремих викладачів за рахунок тиску студентів».

«Колективу університету абсолютно незрозуміла позиція та бажання ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, скомпрометувати свою альма-матер, принизити честь та гідність колег. Та найбільшу занепокоєність і стурбованість викликає намагання колишнього декана інженерно-енергетичного факультету втягти у цей брудний процес студентську молодь».

«Колектив Миколаївського національного аграрного університету звертається з проханням не розглядати скарги та заяви ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які є неправдивими та наклепницькими і завдають шкоди іміджу альма-матер та стримують розвиток нашого університету і заважають його належному функціонуванню».

Також позивач просив суд зобовязати відповідача, не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішення у цій справі, спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення на головній сторінці офіційного сайту Університету звернення до тих же осіб, які зазначені у листі-зверненні, такого змісту: «ОСОБА_2 є патріотом України і ніколи не відмовлявся від захисту її інтересів. Також ОСОБА_2 не створював і не приймав участь у будь-яких корупційних схемах, а всі свої зусилля та знання спрямовує на зростання авторитету навчального закладу та підвищення якості навчального процесу в університеті. За розміщення неправдивої та наклепницької інформації на офіційному сайті МНАУ про ОСОБА_2 адміністрація університету просить вибачення». Даний текст повинен знаходиться на головній сторінці офіційного сайту МНАУ протягом року з моменту його розміщення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 жовтня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування місцевим судом обставин справи і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не підтвердив, що саме Університет є власником зазначеного сайту і не довів, що саме відповідач створив технологічну можливість та умови для поширення інформації, яку оспорює ОСОБА_2

Між тим, погодитись з таким висновком місцевого суду не можна, оскільки він неповно зясував дійсні обставини справи, зокрема, щодо власника сайту http://www.mnau.edu.ua./ua/index.html, наслідком чого стало ухвалення рішення, яке не можна визнати законним і обгрунтованим.

Так, згідно витягу з Реєстру доменних імен сайтів, відповідей відповідача і Приватного підприємства «Український хостінг», договору про надання інформаційних послуг від 22 січня 2015 року, укладеного між ПП «Український хостінг» і Миколаївським національним аграрним університетом, саме останній є власником вказаного веб-сайту (юридична адреса: вул. Паризької комуни, 9, м. Миколаїв, 54029).

Крім того, в запереченнях на позов представник МНАУ ОСОБА_4 не заперечував що сайт, на якому було розміщено лист-звернення, належить саме відповідачу і доводив тільки те, що факти викладені в зверненні відповідають дійсності та є оціночними судженнями членів трудового колективу.

Проте, місцевий суд не звернув належної уваги на вказані обставини справи, внаслідок чого дійшов хибного висновку про недоведеність факту належності вказаного сайту відповідачу, а тому помилково відмовив у позові. Тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Водночас, перевіряючи обґрунтованість і доведеність позовних вимог ОСОБА_2 щодо захисту його гідності, честі та ділової репутації, колегія суддів виходить із наступного.

Стаття 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

За правилами статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 277 ЦК встановлено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пленум Верховного Суду України в пункті 12 своєї Постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) розяснив, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Разом з тим, згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку нформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (п.16 Постанови).

У пункті 26 тієї ж Постанови зазначено, що суд не вправі зобовязати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, 17 лютого 2015 року на веб-сайті http://www.mnau.edu.ua./ua/index.html було опубліковано лист-звернення трудового колективу та органів студентського самоврядування МНАУ до Президента України, Голови Верховної Ради України, Премєр Міністра України, Генерального прокурора України, Міністра освіти і науки України, Голови Миколаївської обласної державної адміністрації, лідерів політичних партій та депутатів Верховної Ради України, в якому вказувалось про те, що ОСОБА_2 умисно спільно з двома іншими працівниками Університету створював в Університеті корупційні схеми незаконного збагачення, отримання хабарів, вчиняв антипатріотичні дії та втягував в ці процесі студентську молодь, нехтував загально визначеними правилами поведінки в суспільстві та трудовому колективі для досягнення корисних та антигромадських цілей.

Отже, колегія суддів вважає, що інформація направлялась відповідачем не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а для її перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами.

Крім того, по своїй суті спірна інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, не містить фактичних даних, а є оціночними судженням, вираженням суб'єктивної думки, переконанням авторів стосовно позивача, які не можуть бути спростовані.

Також позивач не надав достовірних доказів на підтвердження завдання шкоди честі, гідності та його діловій репутації, як викладача та, не зазначив, яким чином викладені у зверненні факти негативно вплинули на виконання ним трудових обовязків та на повагу до його особистості з боку робочого колективу та студентів.

Виходячи з викладеного та оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу у справі окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, не підлягають задоволенню через їх безпідставність.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївського національного аграрного університету про захист гідності, честі та ділової репутації.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.І. Козаченко

Судді: О.Я. Мурлигіна

ОСОБА_7