У Х В А Л А

пр. № 2-о/759/459/15

ун. № 759/16649/15-ц

24 грудня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 10.10.2015 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження та просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановити факт, що згідно заповіту від 01.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 належну їй частку в квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву обґрунтовано тим, що 11.04.2015 року, померла тітка заявника ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В установлений законом строк заявник звернулась з заявою про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, була заведена спадкова справа. Проте, як зясувалось пізніше, в заповіті який складений на імя заявника вказано, що ОСОБА_5 заповідає не належну їй частку у квартирі, а частину.

Заявник посилаючись на ст.ст. 356, 357, 358 ЦК України та ст. 256 ЦПК України, просила встановити факт, що згідно заповіту від 01.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 належну їй частку в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а не частину.

У судовому засіданні 24.12.2015 року представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві.

Зацікавлена особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3Н у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак, направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та зазначив, що погоджується з заявою заявника (а.с.24).

Заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення заяви без розгляду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту, що згідно заповіту від 01.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 належну їй частку в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та встановлення даного факту заявнику необхідно для прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Отже, відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 та п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавцю ОСОБА_5, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.7), та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8).

Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, ОСОБА_5, склала заповіт, даний заповіт складено 31.10.2006 року, про що заведено номер у спадковому реєстрі 40979101, серія та номер бланка ВЕС 649396, номер в реєстрі 1-2116 (а.с.6).

Як вбачається із заповіту від 01.10.2006 року, серія та номер бланка ВЕС 649396, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-2116., спадкодавець ОСОБА_5, заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності частину квартири під № 146, в будинку 34 по вул. Зодчих в м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За приписами п.11) ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з наданого заповіту він складений 01.11.2006 року, тоді як запис в спадковому реєстрі, містить запис проте, що запис та час реєстрації заповіту здійснено 31.10.2006 року. Тобто має місце, внесення відомостей до спадкового реєстру раніше ніж складений сам заповіт.

З наведених вище обставин, вбачається, що при розгляді справи в порядку окремого провадження виник спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження, всі вищезазначені обставини підлягають перевірці та доказуванню, та оскільки встановлення факту, який просить заявник пов'язується з наступним вирішенням спору про право, зокрема про визнання права власності на майно в порядку спадкування, щодо частини спадщини, що не охоплена заповітом.

Серед іншого у випадку спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 235, 208-210, 292-296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз'яснити заінтересованим особам їх право подати позов на загальних підставах.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. Ключник