07.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/7282/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/7282/14-ц
2/205/1521/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованого за адресою м.Дніпропетровськ, пров.Відродження, буд. 24.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2014р. провадження у справі закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2014р. ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2014р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судове засідання 07.07.2015р. представник позивача не зявився, натомість звернуся до суду із заявою, у якій заявлені вимоги підтримав та просить розглядати справу без його участі.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, хоча про день, місце і час судового засідання повідомлялись належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.11.21007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNG0GA (далі Кредитний договір), відповідно до п.7.1 якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100000,00 [Долар США] строком до 01.11.2023 р., а ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором(а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 01.11.2007 р. уклали договір іпотеки № DNG0G (далі Договір іпотеки), згідно з п. 35.3 якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 133.40, житловою площею 72.00 кв.м, який розташований за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 24, та належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 12.10.2007р. (а.с. 9-10).

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за Кредитним договором заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2013р. у справі №422/10332/12, яке набрало законної сили 20.03.2014р., з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2014р. про виправлення описки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором у сумі 233316,59 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки домоволодіння: житловий будинок загальною площею 133,40 кв.м., житловою площею 72,00 кв.м., який розташований за адресою: місто Дніпропетровськ, провулок Відродження, будинок №24, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 1188,00 кв.м., розташованої за адресою: місто Дніпропетровськ, провулок Відродження, будинок №24, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК Української РСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з довідки голови квартального комітету №37 від 16.07.2013р., у житловому будинку за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. №24 проживають ОСОБА_1 та його ОСОБА_2 (а.с. 38).

Позивач надсилав відповідачам лист від 12.06.2014р. з письмовою вимогою добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання вимоги (а.с. 14), що підтверджується відповідним реєстром поштових відправлень (а.с. 15-16) та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 17), проте доказів звільнення відповідачами вказаного жилого будинку у місячний строк з дня отримання такої вимоги суду не надано.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015р. №6-39цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Як вбачається з п. 35.3 Договору іпотеки, в іпотеку було передано житловий будинок за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 24, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 12.10.2007р., а відтак був придбаний позичальником не за рахунок отриманих кредитних коштів.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачем не надано доказів надання відповідачам іншого постійного жилого приміщення одночасно з виселенням з вищевказаного жилого будинку, як це передбачено ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, суд доходить висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч.ч. 2, 3 ст.109 ЖК Української РСР, а також ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3