Справа № 159/4967/15-ц
Провадження № 2/159/1446/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Ковель 12 жовтня 2015 року
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням судді Бойчука П.Ю.,
з участю секретаря Сацюка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно з врахуванням успадкованого за законом, визначення часток в нерухомому майні, припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, -
У вересні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно, з урахуванням успадкованого за законом, з визначенням часток та припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно.
24.10.2014 року ОСОБА_4 помер. Як вказують позивачі, до складу спадщини, відкритої 24.10.2014 року внаслідок смерті ОСОБА_4 ввійшло належне йому право на ? частку у вказаній квартирі. Спадкоємцями за законом першої черги є співпозивачі по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як діти спадкодавця. До кола спадкоємців позивач ОСОБА_3 не входить, оскільки шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний 25 травня 1999 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від неї.
Свідоцтво про право власності на житло, видане на імя ОСОБА_4, було втрачене. 03 червня 2015 року взамін втраченого свідоцтва про право власності на житло № 140 від 01 вересня 1993 року позивачам було видано Дублікат свідоцтва про право власності на житло, де у відповідності із приватизаційними документами, вписані усі співвласники. У зв'язку із тим, що один із співвласників помер, зареєструвати право спільної сумісної власності у органі реєстрації речових прав на нерухоме майно, неможливо. Отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_4 частку у праві власності на квартиру унеможливлено у зв'язку із відсутністю державної реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру.
Таким чином, як зазначають позивачі, належна ОСОБА_7 1/4 частка у праві власності на квартиру перейшла в порядку спадкування в рівних частках до позивачів у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та, з урахуванням належних їм часток, переданих у власність шляхом приватизації, їм належить по 3/8 частини у праві власності на квартиру № 2, розташовану в будинку № 27 по вул. Заводській. З урахуванням успадкованих та належних внаслідок приватизації часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2, частка ОСОБА_3 визначається, як 2/8. Зазначають, що підставою заявленого позову є відсутність іншого, окрім судового, порядку вирішення спору про право власності в порядку успадкування за законом, та визначення часток співвласників.
Враховуючи наведене, позивачі просять суд визнати за ними право власності на нерухоме майно з урахуванням успадкованого за законом з визначенням часток та припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, яке розміщене в м. Ковелі по вул. Заводській будинок, 27 квартира, 2 після смерті ОСОБА_4, який помер 27.10.2014 року.
В судове засідання позивачі не з'явились, попередньо подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності. Згідно цієї ж заяви, позивачі позовні вимоги підтримують повністю, прохають їх задовольнити.
Представник відповідача Ковельської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив. Зважаючи на дані обставини, суд, в силу вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
З копії розпорядження органу приватизації № 140 від 01.09.1993 року вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до вказаного органу з заявою на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: м. Ковель, вул. Заводська, 27/2 та за результатами розгляду матеріалів з зазначеного питання було вирішено, прохання на той час наймача ОСОБА_4 задоволено та вказану квартиру передано в приватну сумісну власність.
Згідно довідки, виданої КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 03.07.2015року № 1876, право власності, станом на 31.12.2012 року, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване 27.09.1993 року за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ «Ковельсільмаш» 01.09.1993 року, розпорядження від 01.09.1993 року.
Як вбачається з дубліката свідоцтва про право власності на житло від 01.09.1993 року, Акціонерне товариство «Ковельсільмаш» посвідчило, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Позивачами зазначається, що ними було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло. Дана обставина повністю підтверджується відповідним оголошенням в газеті "Вісті Ковельщини" про втрату ними правовстановлюючого документу.
Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності 2-х і більше осіб (співвласників) належить на праві спільної власності.
Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність 2-х і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
А тому слід вважати, що частки кожного із співвласників квартири АДРЕСА_3 в даному випадку є рівними і становлять по 1/4 частини кожному.
Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії 11-ЕГ № 305843 виданого 15.11.1983 року та серії 11-ЕГ № 340089 виданого 25.12.1984 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 006250 виданого 20.09.2005 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб та після його реєстрації її прізвище ОСОБА_1.
Як слідує з копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 005504 виданого 26.07.2005 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєструвала шлюб та після його реєстрації її прізвище ОСОБА_2.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 25.05.1999 року Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано 25 травня 1999 року.
З копії свідоцтва про смерть, виданого 27.10.2014 року Виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області, вбачається, що 27.10.2014 року ОСОБА_4 помер.
Таким чином після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на ? частки в зазначеній квартирі.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як стверджується позивачами, померлий ОСОБА_4 заповіту не залишив.
Таким чином судом встановлено, що єдиними спадкоємцями за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Позивач по справі ОСОБА_3 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, оскільки шлюб між ними на день смерті останнього було розірвано.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці, у встановленому порядку прийняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживали з ним. Дана обставина підтверджується довідкою № 603, виданою 02.02.2015 року РЖКП № 2 м. Ковеля.
Згідно повідомлення Ковельської держнотконтори від 29.09.15 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, а тому суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, від спадщини після смерті батька не відмовлялись.
Таким чином позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на 1/2 частку кожна в спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_4
Виходячи з викладеного, слід вважати, що після смерті ОСОБА_4 частка кожного спадкоємця (ОСОБА_1 та ОСОБА_2С.), з врахуванням належних їм 1/4 часток вказаної квартири, стала складати по 3/8 частки кожному (1/4 + 1/8 = 3/8).
Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Як вбачається з копії листа Ковельської держаної нотаріальної контори № 1422 від 05.08.2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались з усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, однак у видачі таких свідоцтв їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру.
Оскільки правовстановлюючі документи на спадкову квартиру дійсно відсутні, то позивачі не мають змоги у встановленому порядку оформити свої спадкові права.
Як зазначалось вище, частка позивача ОСОБА_3, як і інших співвласників, у вказаній квартирі становить ?.
В зв'язку з тим, що судом визначено частки кожного із нинішніх співвласників спірної квартири, позовна вимога про припинення їх спільної сумісної власності на цю квартиру, підлягає до задоволення.
З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що в судовому засіданні доведено обставини, якими позивачі обґрунтовують позовні вимоги, щоє підставою для задоволення даного позову.
Судові витрати суд залишає за позивачами.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ч.1 ст. 355, ст.ст. 368, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221-1224, 1233-1236, 1241 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно з врахуванням успадкованого за законом, визначення часток в нерухомому майні, припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2014 року в с. Воля Ковельського району Волинської області.
З врахуванням частки ОСОБА_1 в спільній сумісній власності, яка належить їй внаслідок приватизації квартири, остаточно визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_4.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2014 року в с. Воля Ковельського району Волинської області.
З врахуванням частки ОСОБА_2 в спільній сумісній власності, яка належить їй внаслідок приватизації квартири, остаточно визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_4.
Визначити, що ідеальна частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 складає 1/4.
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено та підписано 16 жовтня 2015 року.

Головуючий ОСОБА_8