УхвалА

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вони разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_7, є власниками 18/100 частини квартири АДРЕСА_1. Вказували, що 24 вересня 1996 році з метою отримання позики вони разом з матір'ю уклали з ОСОБА_9, правонаступником якого є ОСОБА_6, договір купівлі-продажу вказаної частини квартири, проте значення своїх дії, враховуючи їх вік на той час, вони не усвідомлювали.

З урахуванням наведеного позивачі просили суд визнати вказаний договір купівлі-продажу частини квартири недійсним.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу 18/100 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 24 вересня 1996 року між ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, недійсним. Застосовано наслідки недійсності правочину та повернуто у власність 18/100 частини вказаної квартири ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_6 заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

6 квітня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про залишення їх позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без розгляду.

20 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року заяву ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову у вказаній справі задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року про забезпечення позову у вигляді накладання арешту на 18/100 частини квартири АДРЕСА_1 скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 квітня 2015 року та від 25 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до цього ж суду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та залишаючи їх позовні заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого вірно погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що позивачі реалізували свої диспозитивні права на розпорядження своїми матеріальними правами і перешкод їм у цьому ніхто не чинив.

При цьому в судове засідання вони не з'явились, будучи повідомленими про дату судового засідання, що також свідчить як із наданих до суду заяв, та із доводів касаційної скарги.

Посилання касаційної скарги на те, що в протоколі судового засідання зазначена невірна інформація про їх неявку безпідставні, так як зауважень на протокол судового засідання не подавалось і не розглядалось.

Доводи касаційної скарги про порушення ст. 11-1 ЦПК України щодо реєстрації заяв позивачів не є підставою для скасування законних судових рішень, оскільки не вплинули на правильне вирішення процесуального питання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта