Справа № 341/62/14-ц
Провадження № 22-ц/779/389/2015
Головуючий у 1 інстанції Мельник І.І.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця у розмірі 39 123,27 грн., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 23 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.10.2007 року ОСОБА_3 згідно кредитного договору отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 12000 грн. з терміном повернення до 15.10.2009 року.

Згідно іншого кредитного договору від 16.01.2007 року ОСОБА_3 отримав у позивача кредит у розмірі 4050 грн. з терміном повернення до 16.01.2009 року.

Крім того, згідно додатку №7 від 03.03.2008 року до договору банківського рахунку від 09.02.2007 року ОСОБА_3 отримав овердрафтів кредит на картковий рахунок у розмірі 2500 грн. з кінцевим терміном повернення відповідно до даного додатку.

Впродовж строку дії кредитного договору позичальник систематично порушував термін сплати кредиту та відсотків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Станом на дату смерті останнього заборгованість за вищевказаними кредитними договорами становила всього 39123,27 грн.

Посилаючись на положення ст.1282 ЦК України, а також на те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, оскільки вона проживала із спадкодавцем-боржником на час відкриття спадщини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 39123,27 грн. боргу за кредитами спадкодавця.

Рішенням Галицького районного суду від 23 травня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 123 грн. 27 коп. та 391 грн. 23 коп. судового збору.

ОСОБА_2 на дане рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Вказала, що при ухваленні рішення про задоволення позову суд не з'ясував суттєвих обставин справи, а саме - чи прийняла вона спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та яка вартість успадкованого майна.

Відповідно до ст.ст.1281,1282 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

ОСОБА_2 посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_3 не мав ніякого майна. Матеріали справи не містять жодних доказів про успадковане відповідачем майно та його вартість.

Апелянт також не погоджується з твердженням суду про прийняття нею спадщини з огляду на те, що вона проживала із спадкодавцем. Вказала, що вона не зверталась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, оскільки знала, що після смерті ОСОБА_3 спадкового майна немає.

З цих підстав ОСОБА_2 вважає, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 і тому вимоги ст.1282 ЦК України щодо задоволення вимоги кредитора на неї не поширюється.

Крім того, згідно кредитних договорів, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, терміни повернення кредитних коштів закінчилися у 2009 році.

Враховуючи те, що відповідно до ст.256-258 ЦК України, строк позовної давності становить 3 роки, ОСОБА_2 вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Також, апелянт вказала, що суд в порушення вимог ЦПК України неналежно повідомляв її про час і місце розгляду справи, чим було порушено її права, передбачені ст.27 ЦПК України.

ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити.

В судовому засіданні апеляційного апелянт ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Рокетська С.В. заперечила вимоги апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 17.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 22% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 15 жовтня 2009 року.

16.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 4050 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 січня 2009 року.

Згідно додатку №7 від 03.03.2008 року до договору банківського рахунку від 09.02.2007 року ОСОБА_3 отримав овердрафтів кредит на картковий рахунок у розмірі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування з кінцевим терміном повернення відповідно до даного додатку.

Відповідно до свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

Станом на день смерті ОСОБА_3, у зв'язку з неналежним виконанням ним кредитних зобов'язань, за вищевказаними договорами утворилась заборгованість, а саме: за кредитним договором від 17.10.2007 року - 24707грн.37коп.; за кредитним договором від 16.01.2007 року - 6323грн.41 коп.; згідно додатку №7 від 03.03.2008 року - 8092грн.49 коп.

11.04.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило до Галицької державної нотаріальної контори претензію кредитора про погашення заборгованості за кредитним договором спадкодавця в порядку ст.1281 ЦК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвалене у справі судове рішення не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживала із боржником-спадкодавцем, протягом шестимісячного строку про відмову від спадщини не заявила, то згідно ст.ст.1218,1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, в тому числі і в частині богів за кредитними договорами. Тому в силу дії ст.1282 ЦК України ОСОБА_2 зобов'язана задовольнити вимоги кредитора, які останній пред'явив в межах строків, встановлених статтею 1281 ЦК України.

Проте з таким висновком не можна погодитись з наступних підстав.

Приписами ч. 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.32 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 вказав, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Правовий аналіз наведених положень вказує на те, що вирішуючи спір про задоволення вимог кредиторів при отриманні спадщини, суд зобов'язаний встановити обсяг спадкового майна, його вартість, а також чи прийняв спадкоємець спадщину та який обсяг його відповідальності перед кредитором спадкодавця.

В порушення вимог матеріального права, суд першої інстанції даних обставин не з'ясував та дійшов помилкового висновку про наявність після смерті ОСОБА_3 спадкового майна та прийняття ОСОБА_2 спадщини.

Так, за даними довідки виконавчого комітету Тенетниківської сільської ради від 30.12.2014 року №563, на час смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за ним за адресою АДРЕСА_1, ніякого майна не рахувалося (а.с.101).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 16.06.1991 року - жилий будинок в с.Тенетники по вул. Дністровська належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2).

Таким чином факт проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою на час відкриття спадщини (на що посилається суд першої інстанції) не є обставиною, яка б вказувала на прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3, оскільки зазначений будинок не належав спадкодавцю, а відтак не входить до спадкової майна.

Про наявність іншого спадкового майна, яке ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_2 та його вартість, позивачем не надано суду жодних доказів.

Крім того, як вбачається з довідки, виданої Галицькою районною державною нотаріальною конторою від 11.04.2014 року №328/02-14, після смерті ОСОБА_3 спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися. Гр. ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_3 не видавались (а.с.65).

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 23 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця у розмірі 39 123,27 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.