Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №360/3934/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А.
Провадження №22-ц/778/6643/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 04.04.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, оформлений анкетою-заявою. При укладені договору вона підписала лише анкету-заяву, договору у письмовій формі їй на руки не видавалося. Копію анкети-заяви вона отримала лише в 2014 році, після неодноразових звернень до Банку.

Вважає, що кредитний договір був укладений під впливом обману, оскільки при його укладенні, не були зазначені всі істотні умови, вона не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору зі всіма істотними умовами договору, не були надані підписані обома сторонами оригінали усіх частин договору.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсним кредитний договір від 04.04.2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлений анкетою-заявою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 04.04.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлений анкетою-заявою.

Не погоджуючись з рішенням суду,ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 04.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір, шляхом підписання заяви позичальника № ZPC0NN00000048, відповідно до положення якого, ОСОБА_4 ознайомилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») та Тарифами Банку (п.5), а також надала свою згоду на те, щоб заява позичальника разом з запропонованими ЗАТ КБ «Приватбанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складала між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір.

Відповідно до умов заяви позичальника № ZPC0NN00000048 від 04.04.2008 року, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3000 доларів США, з терміном повернення до 03.04.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,80 %.

В 2015 році ОСОБА_4 звернулась до суду ,посилаючись на те, що угода укладена під впливом обману ,так як ОСОБА_3 навмисно замовчував наявність істотних умов договору, при укладенні кредитного договору від 04.04.2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», оформленого анкетою-заявою позичальника № ZPCONN00000048, яка була підписана позивачем та представником Банку, не були зазначені всі істотні умови договору, позивач не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору зі всіма істотними умовами договору, позивачеві не надані підписані обома сторонами оригінали усіх частин договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч.1 ст 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За матеріалами справи у договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та багато іншого. Ознайомившись з умовами кредитування до підписання Анкети-заяви, звіривши їх із положенням договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав заяву на отримання кредиту.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Між Банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України.

По справі відсутні належні та допустимі докази у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України про те, що спірний договір укладено під впливом обману.

Позивачем виконувалися умови договору, так як сплачувалися кошти на повернення кредитних ресурсів.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст. 215, 1048-1052, 1054- 1055 ЦК України, ст.ст. 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Позивачем не надано доказів недійсності укладеного договору.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає ,що висновки суду першої інстанції про визнання спірного договору недійсним не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь Банку підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення ,за яким :

У позові ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» судові витрати в сумі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: