УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення одноразової допомоги на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком - позивачем.

Мотивував тим, що 09 квітня 2005 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відділі РАЦС Солом'янського РУЮ м. Києва. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Діти залишились проживати разом із їх матір'ю. Вважає, що в інтересах дітей буде визначення місця їх проживання разом з ним. ОСОБА_4 сумлінно ставиться до виконання батьківських обов'язків, має стабільний дохід в обсязі необхідному для забезпечення потреб малолітніх дітей, має квартиру в якій в повному обсязі створено всі умови для проживання малолітніх дітей. Зазначав, що разом з ним проживає його мати ОСОБА_9 яка є пенсіонером і зможе належним чином надавати йому допомогу в догляді за дітьми. Оскільки, визначення місця проживання дітей разом з ним - батьком буде цілком відповідати інтересам дітей, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, вимоги якого збільшила в ході розгляду справи, просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу); стягнути з ОСОБА_4 одноразову допомогу на лікування дочки ОСОБА_8 в розмірі 9700 грн.

Мотивувала тим, що ОСОБА_5 та її неповнолітні діти зареєстровані в АДРЕСА_2, дана квартира належить відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 27 січня 2000 року матері позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_10 02 вересня 2013 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 ОСОБА_11 та його мати зареєстровані в АДРЕСА_1. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання встановлено, що вказана квартира є чотирьохкімнатною, з усіма зручностями, в квартирі проживають ОСОБА_12, ОСОБА_11, також без реєстрації проживають ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_7, та ОСОБА_8, у дітей є окремі кімнати, які обладнані необхідними для розвитку та повноцінного проживання дітей меблями, комісією встановлено, що умови для проживання малолітніх дітей в даній квартирі створені належним чином. Зазначала, що в зв'язку з станом здоров'я її доньки ОСОБА_8, працювати на повний робочий день вона не може, однак на даний час працює прибиральницею на неповний робочий день і отримує самостійний дохід, її чоловік також працює і допомагає в утриманні дітей, також вона отримує допомогу від держави на утримання дитини інваліда. Їх спільна з позивачем донька за станом здоров'я потребує постійного догляду, дитина не зряча, не ходить самостійно, страждає на ряд інших захворювань які потребують постійного догляду, опіки. Вказувала що у її доньки дуже близькі і добрі відносини з її сином, діти сумують один за одним і те, що позивач в липні 2014 року без її згоди забрав сина і залишив проживати у себе дуже негативно впливає на психо-емоційний стан доньки, яка звикла гуляти з братиком, бути поряд з ним. Вказувала, що позивач за первісним позовом, за час їх окремого проживання донькою не цікавився. Вважає, що вона як мати в кращій мірі надасть дітям як догляд так і виховання.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2013 року та до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У задоволенні іншої частини зустрічних позивних вимог відмовлено.

Представник відповідача за зустрічним позовом, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суд першої інстанції.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, керуючись принципами Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, положеннями Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), Сімейного кодексу України, виходив з того, що ОСОБА_5 належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей, забезпечує належний розвиток та догляд дітей. Враховуючи стан їх здоров'я, особливо дитини інваліда - ОСОБА_8, яка за станом здоров'я позбавлена можливості в повній мірі спілкуватись з іншими дітьми, дуже психо-емоційно зв'язана з братом ОСОБА_7 Суд дійшов правильного висновку, що в інтересах дітей буде визначення місця їх проживання саме з матір'ю.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.В. Кафідова