У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Запсоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Весна - 2000» про визнання права власності на будівлю за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого 25 серпня 2010 року Запсоньською сільською радоюБерегівського району Закарпатської області, йомуналежить право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове Життя». Урахунок майнового паю йому виділено нерухоме майно в натурі -нежитлову будівлю зерносушарки по АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Весна - 2000» (далі - СТОВ «Весна - 2000»), останнє є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове Життя».

При зверненні до державного реєстратора Берегівського районного управління юстиції йомубуло відмовлено у державній реєстрації права на вказане нерухоме майно з підстав відсутності будь-якого нормативного акту, який регулює оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай, у зв'язку з чим він позбавлений можливості оформити реєстрацію нежитлової будівлі зерносушарки.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю зерносушарки загальною площею 115,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 рокупозов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю зерносушарки загальною площею 115,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 вересня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу в порядку розпаювання належить право на майновий пай СТОВ «Весна - 2000», а відтак і право на виділене в рахунок цього паю нерухоме майно. При цьому відповідач СТОВ «Весна - 2000» позов визнав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що суд не встановив всіх правонаступників колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове Життя» та не залучив їх до участі у справі в якості співвідповідачів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до статуту СТОВ «Весна - 2000», зареєстрованого розпорядженням Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30 травня 2000 року за № 444 та затвердженого загальними зборами (протокол від 26 квітня 2000 року № 2), товариство визнає себе правонаступником реформованого колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове життя» та приймає на себе обов'язок по відшкодуванню частки його боргів.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого 25 серпня 2010 року Запсоньською сільською радою Берегівського району Закарпатської області, належить право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове Життя».

У рахунок майнового паю ОСОБА_3 виділено нерухоме майно в натурі -нежитлову будівлю зерносушарки по АДРЕСА_1. Згідно з актом приймання-передачі майна від 28 серпня 2010 року позивачу передано виділене в натурі зазначене нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом установлено, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, посилався на те, що рішенням суду першої інстанції порушені його майнові права на будівлю зерносушарки, що була предметом позову в даній справі.

Проте ОСОБА_4 достатніх і належних доказів (ст. ст. 57 - 59 ЦПК України) того, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року порушуються його майнові права суду не надав, а суд їх не встановив.

Також судом установлено, що відповідно до п. 1.1. статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СТМК Б» (далі - СТОВ «СТМК Б») воно є правонаступником частини прав та обов'язків агрофірми «Нове Життя». Протоколом засідання власників майнових паїв СТОВ «СТМК Б» від 17 лютого 2012 року ОСОБА_4 в рахунок майнового паю виділено зерносушарку під № 29 вартістю 1 500 грн, яку він прийняв відповідно до акта приймання-передачі та накладної від 17 лютого 2012 року.

Згідно з переліком майна АПФ «Нове Життя» станом на 1 січня 2000 року (а.с. 48 - 50) в АПФ «Нове Життя» було дві зерносушарки: одна під № 29 вартістю 1 500 грн, а друга під № 584 вартістю 600 грн, яка 28 серпня 2010 року була виділена ОСОБА_3

У п. 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств передбачено, що при виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Проте апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_4 при зверненні до суду з апеляційною скаргою не надав свідоцтво про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства та не надав належної правової оцінки доводам позивача про наявність двох зерносушарок.

У порушення зазначених норм права висновки апеляційного суду про те, що необхідно встановити правонаступників колективного сільськогосподарського підприємства АПФ «Нове Життя» та залучити їх до участі у справі в якості відповідачів є передчасними, а доводи ОСОБА_4 не підтверджуються належними, достовірними доказами.

Зазначені висновки суду про порушення прав інших осіб, не конкретизованих, є припущенням суду, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК україни.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірив та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик