Справа № 369/517/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/4096/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 15.10.2015
У Х В А Л А

іменем України

15 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України до Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання недійсними рішення, державних актів, скасування рішень реєстратора та витребування земельних ділянок із незаконного володіння на користь держави,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування Україниіз вказаним вище позовом, який мотивував тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області вимог закону при виділенні у власність громадян земельних ділянок. Посилався, що рішенням Бобрицької сільської ради від 29 вересня 2004 року припинено право користування земельною ділянкою площею 8,6551 га Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного університету. Надалі із вказаної ділянки рішенням Бобрицької сільської ради від 18 листопада 2004 року затверджено проекти землеустрою та передано у власність 35 громадянам (третім особам у справі) земельні ділянки кожному площею по 0,2500 га для будівництва і обслуговування будинку. На підставі даного рішення треті особи отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Вказував, що передача земельних ділянок у власність громадян відбулася з порушенням низки вимог чинного законодавства. Зокрема спірна ділянка площею 8,6551 га за рахунок якої виділено землю, перебувала у постійному користуванні Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного університетувідповідно до державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1, виданого 25 червня 2003 року Києво-Святошинською райдержадміністрацією Київської області, та відносилася до земель лісогосподарського призначення. Згідно ч.3 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, землі закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності та землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом. Єдиний такий випадок передбачений ч.2 ст.56 даного Кодексу, згідно якої, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Таким чином, в даному випадку спірне рішення прийнято всупереч вимогам ст. ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки сільською радою передано у власність землі, на передачу яких існує заборона. При наданні земельних ділянок громадянам сільською радою не був дотриманий порядок зміни категорії земель лісу на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, бо не було отримане погодження органу лісового господарства Київської області області на переведення лісових земель до нелісових. Крім того, земельні ділянки були виділені громадянам, які не зверталися до Бобрицької сільської ради із заявами про виділення їм земельних ділянок, що є порушенням ч.6 ст.118 ЗК України. За таких обставин громадяни отримали у власність землю без законних підстав і рішення про їх надання слід визнати недійсним.

Зазначав, що в послідуючому частина спірних земельних ділянок була відчужена. Зокрема, власниками ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_6), НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 є ОСОБА_2; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_12, НОМЕР_10, НОМЕР_11 є ОСОБА_3; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_13, НОМЕР_14 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_15), НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_19), НОМЕР_20 є ОСОБА_5; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_21 є ОСОБА_6; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_25) є ПАТ «Дельта Банк»; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_26, НОМЕР_27 є ОСОБА_45; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_28, НОМЕР_29, НОМЕР_30, НОМЕР_31, НОМЕР_32, НОМЕР_33, НОМЕР_34 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_35), НОМЕР_36, НОМЕР_37 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_38) є ОСОБА_9; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_39 є ОСОБА_10, що підтверджується інформаційними довідками, додатками до листів Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 24.12.2014 № 01-21/11501 та від 12.11.2014 № 9453.

Вважав, що відповідачі набули права власності на земельні ділянки за договорами незаконно, а тому ділянки необхідно на підставі ст.388 ЦК України витребувати із їх володіння на користь держави.

Вказував, що ряд спірних земельних ділянок обтяжені іпотекою і їх іпотекодержателем є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк».

У зв'язку з наведеним, просив просив визнати недійсним рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 277 від 18 листопада 2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в приватну власність 35 громадянам, що є членами громадської організації Товариства індивідуальних забудовників «Кінний двір», для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд в селі Бобриця»; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_7 площею 0,2500 га, НОМЕР_8 площею 0,2500 га, НОМЕР_6 площею 1,0000 га, НОМЕР_9 площею 0,2500 га; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_12 площею 0,2500 га; НОМЕР_10 площею 0,2500 га, НОМЕР_11 площею 0,2500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_40, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_41 площею 0,2500 га; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_5 на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_20 площею 0,2500 га, НОМЕР_19 площею 0,7500 га, НОМЕР_15 площею 0,5000 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_21 площею 0,2500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_42, виданий ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_43 площею 0,2500 га; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_9 на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_38 площею 1,5000 га, НОМЕР_35 площею 1,7500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_39 площею 0,2500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_44, виданий ОСОБА_11 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_45 площею 0,1551 га; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_46, індексний номер: НОМЕР_46 від 02 червня 2014 року 10:39:27, на підставі якого зареєстровано право приватної власності публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_25; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_47, індексний номер: НОМЕР_47 від 26 листопада 2013 року 13:34:40, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_45 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_26; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_47, індексний номер: НОМЕР_48 від 23 червня 2014 року 17:58:10, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_45 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_27; витребувати із незаконного володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України земельні ділянки загальною площею 8,6551 га (грошова вартість 3445595,31 грн.) із незаконного володіння: ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_7 площею 0,2500 га, НОМЕР_8 площею 0,2500 га, НОМЕР_6 площею 1,0000 га, НОМЕР_9 площею 0,2500 га; ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_12 площею 0,2500 га, НОМЕР_10 площею 0,2500 га, НОМЕР_11 площею 0,2500 га; ОСОБА_5 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_20 площею 0,2500 га, НОМЕР_19 площею 0,7500 га, НОМЕР_15 площею 0,5000 га; ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_41 площею 0,2500 га; ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_21 площею 0,2500 га; ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_43 площею 0,2500 га; ОСОБА_9 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_38 площею 1,5000 га, НОМЕР_35 площею 1,7500 га; ОСОБА_10 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_39 площею 0,2500 га; ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_38 площею 0,1551 га; Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_25; ОСОБА_45 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_26 площею 0,2500 га, НОМЕР_27 площею 0,2500 га.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до безпідставного висновку про пропуск прокурором строку позовної давності та не врахував п.5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства». Крім того, прокурор взагалі не дав оцінки доводам прокурора та наявним у справі доказам виявлених порушень закону при наданні земельних ділянок. Безпідставні і посилання суду в рішенні на практику Європейського суду з прав людини.

Прокурор та представник КМ України в особі МЮ України належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується їх розписками, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник Національного університету біоресурсів і природокористування України апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року з наведених у скарзі підстав та ухвалити нове, яким задоволити позов прокурора.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_32, представники ОСОБА_43, ОСОБА_45, ПАТ «Укргазбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали, проти її задоволення заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів скарги, просили рішення залишити без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлялися про час розгляду справи, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що прокурором пропущено строк позовної давності. При цьому суд виходив з того, що за захистом прав держави прокурор звернувся 15 січня 2015 року, в той же час про можливість порушення даних прав прокуратурі було відомо задовго до цього, в тому числі із моменту порушення, розслідування та послідуючого винесення судом 23 червня 2010 року постанови про закриття кримінальної справи за строками давності у відношенні голови Бобрицької сільської ради ОСОБА_48, а отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до приписів ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 вересня 2004 року припинено право користування земельною ділянкою Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного університету площею 8,6551 га.

Дане рішення Бобрицької сільської ради від 29 вересня 2004 року на даний час є чинним, не скасоване, не визнане судом недійсним (незаконним).

Надалі із вказаної ділянки рішенням Бобрицької сільської ради № 277 від 18 листопада 2004 року затверджено проекти землеустрою та передано у власність 35 громадянам (третім особам у справі) земельні ділянки кожному площею по 0,2500 га для будівництва і обслуговування будинку. На підставі даного рішення треті особи отримали державні акти на право власності на земельні ділянки., а саме: ОСОБА_12 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_7, ОСОБА_13 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_8, ОСОБА_14 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, ОСОБА_15 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, ОСОБА_49 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4, ОСОБА_17 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_5, ОСОБА_18 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_12, ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_41, ОСОБА_19 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_20, ОСОБА_20 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_22, ОСОБА_21 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_21, ОСОБА_22 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_23, ОСОБА_23 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10, ОСОБА_50 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_24, ОСОБА_25 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_16, ОСОБА_26 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_13, ОСОБА_27 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_17, ОСОБА_28 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_14, ОСОБА_29 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_18, ОСОБА_7 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_43, ОСОБА_51 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_26, ОСОБА_31 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_36, ОСОБА_32 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_27, ОСОБА_33 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_37, ОСОБА_34 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_11, ОСОБА_35 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_9, ОСОБА_52 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_39, ОСОБА_37 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_28, ОСОБА_53 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_29, ОСОБА_39 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_30, ОСОБА_44 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_31, ОСОБА_54 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_32, ОСОБА_41 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_33, ОСОБА_42 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_34, ОСОБА_11 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_45.

В послідуючому частина спірних земельних ділянок була відчужена. Власниками ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_6), НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 є ОСОБА_2; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_12, НОМЕР_10, НОМЕР_11 є ОСОБА_3; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_13, НОМЕР_14 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_15), НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_19), НОМЕР_20 є ОСОБА_5; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_21 є ОСОБА_6; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_25) є ПАТ «Дельта Банк»; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_26, НОМЕР_27 є ОСОБА_45; земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_28, НОМЕР_29, НОМЕР_30, НОМЕР_31, НОМЕР_32, НОМЕР_33, НОМЕР_34 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_35), НОМЕР_36, НОМЕР_37 (земельні ділянки об'єднані і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_38) є ОСОБА_9; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_39 є ОСОБА_10

Також судом встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала кримінальна справа за обвинуваченням голови Бобрицької сільської ради ОСОБА_48 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Постановою Києво-Святошинського районного суду від 23 червня 2010 року кримінальна справа щодо голови сільської ради ОСОБА_48 закрита за строками давності.

В матеріалах даної кримінальної справи в якості речових доказів знаходились 244 державних акти на право приватної власності на земельні ділянки по вул.Заозерній в с.Бобриця Києво-Святошинського району Київської області та матеріали перевірки прокуратури Києво-Святошинського району № 209 пр-2005 рік щодо законності виділення земельних ділянок Бобрицькою сільською радою.

З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами прокурора почався у 2004 році, тобто після припинення права користування земельною ділянкою Боярської лісової дослідної станції та передачі спірної ділянки у власність громадян, бо саме тоді особи в інтересах яких подано позов - КМ України та Національний університет біоресурсів і природокористування України, довідалися або могли довідатися про порушення прав.

За таких обставин, з огляду на те, що прокурор подав позов лише у січні 2015 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявив, доказів поважності причин його пропуску не надав, а також враховуючи наявні в матеріалах справи заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог прокурора з огляду на пропуск встановленого законом строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що строк позовної давності у даній справі для прокурора не пропущений, бо жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку прокурора негайно вжити заходів прокурорського реагування з моменту виявлення порушень, безпідставні.

За змістом ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Вказані положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (Правовий висновок в постанові Верховного Суду України у справі № 6-178цс15 від 1 липня 2015 року за позовом прокурора про стягнення відновної вартості зелених насаджень).

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд прийшов до хибного висновку про пропуск прокурором строку позовної давності і не врахував вимоги ч.4 ст.268 ЦК України та п.5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України позовна давність поширюється на всі цивільні правовідносини. Положеннями ст.268 ЦК України передбачено винятки із загального правила і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п.4 ч.1 ст.268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак п.4 ч.1 ст.268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів чи органів місцевого самоврядування, якими порушено право власності чи інше речове право. Тобто, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п.4 ч.1 ст.268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи місцевого самоврядування. На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Як вище вказувалося позивач пропустив строк позовної давності, бо право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2004 році, тобто з моменту припинення права користування земельною ділянкою Боярської лісової дослідної станції та передачі її у власність громадян, бо саме тоді держава в особі її органів довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Отже строк позовної давності за цими вимогами сплив, а положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», який набрав чинності 15 січня 2012 року, не мають зворотньої сили і не поширюється на спірні правовідносини,бо Закон прийнято після спливу позовної давності.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-68цс15 в постанові від 16 вересня 2015 року за позовом прокурора про визнання незаконним рішення,який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

За таких обставин підстави для застосування вказаного Закону при вирішенні спору відсутні, про що суд першої інстанції вірно вказав у рішенні.

Доводи прокурора про безпідставність посилань суду в рішенні на практику Європейського суду з прав людини щодо дотримання принципів верховенства права і справедливого балансу між інтересами суспільства і правом особи на володіння майном, суперечать положенням ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до приписів якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відхиляючи апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції не вказав у рішенні про порушення прав осіб, в інтересах яких прокурором подано даний позов, що може свідчити про порушення судом норм процесуального права щодо змісту рішення (п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України).

Проте відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, та не свідчать про неправильне вирішення справи судом, а відтак підстави для скасування чи зміни рішення з цих мотивів відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської областівідхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: