Справа № 591/7489/15-ц
Провадження № 2/591/2823/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гудкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української академії банківської справи про стягнення заборгованості по сумі вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Української академії Банківської справи суму вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову посилався на те, що наказом від 23.09.2015 року він був звільнений з роботи з посади заступника начальника відділу телекомунікаційних систем та мережевих технологій у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Згідно довідки, сума вихідної допомоги складає 3834, 31 грн., заробітна плата за період з 01 по 23 вересня 2015 року 3031,78 грн., компенсація за невикористану відпустку 3514, 14 грн., а всього було нараховано 10380,49 грн., а підлягало виплаті з вирахуванням податків та заборгованості по кредиту 7114,51 грн. Так як відповідач не виплатив вказану суму в день звільнення, то позивач просив стягнути з відповідача суму 7114,51 грн., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на ст. 116, 117 КЗпП України.

Під час розгляду справи позивач неодноразово змінював (збільшував, зменшував) свої позовні вимоги в частині суми вихідної допомоги, не погоджуючись з розрахунком відповідача (а.с.76-77, 100-101, 111-113).

В зв'язку тим, що 03.11.2015 року відповідач здійснив виплату належних позивачу суми вихідної допомоги 3834, 31 грн., заробітної плати 3031,78 грн., компенсації за невикористану відпустку 3514, 14 грн., позивач остаточно просив стягнути з відповідача недоплачену вихідну допомогу у сумі 927,72 грн. та середній заробіток за весь час затримки по 09.12.2015 року у сумі 11738,97 грн., а всього 12666,69 грн. (а.с.111-113). При цьому позивач посилався на те, що відповідач невірно обрахував середню заробітну плату позивача при нарахуванні вихідної допомоги, вважав, що відповідач повинен був враховувати при розрахунку середньої заробітної плати премію до Дня Конституції, та всі інші виплати, з яких сплачувались податки, крім лікарняних. При цьому позивач також посилався на дані персоніфікованого обліку, де зазначений дохід позивача за липень та серпень 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав змінені позовні вимоги в останній редакції (а.с.11-113), просив задовольнити, пояснив, що він не погоджується з розрахунком середньої заробітної плати, яку здійснює відповідач, вважає необхідним враховувати премію до Дня конституції та інші виплати, крім лікарняних. Також вважає, що є вина відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні, і вважає, що ніщо не звільняє Академію від відповідальності та обов'язку виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вважає, що розрахунок по зарплаті при звільненні міг бути проведений з ним своєчасно не з казначейських рахунків, а з інших рахунків Академії, наприклад, в Ощадбанку.

В судовому засіданні представник відповідача Української академії банківської справи проти позову заперечував в повному обсязі. По-перше, вважає, що позивачем невірно розраховується середня заробітна плата, та надав складові заробітної плати позивача та розрахунок середньої заробітної плати позивача для обчислення вихідної допомоги при звільненні, з посиланням на Постанову КМУ від 08.02.1995 року № 100 (а.с.104-106). За вказаних підстав, відповідач вважає вірним нарахування вихідної допомоги позивачу в сумі 3834, 31 грн., як і було нараховано та виплачено (а.с.65).

Також представник відповідача заперечував і проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що відсутня вина Української академії банківської справи у несвоєчасному розрахунку. При цьому пояснив, що навчальний заклад був переданий з-під управління Нацбанку України до сфери управління Міносвіти України, фактичне передання згідно акту приймання-передачі відбулось з 28.08.2015 року. Оскільки раніше навчальний заклад не фінансувався з державного бюджету і ніколи не перебував у казначейській мережі, то з моменту передачі необхідно було провести ряд дій по затвердженню нового Статуту, кошторису, включенню у витратну частину Державного бюджету та відкритті рахунків в Державному казначействі. До моменту підписання акту приймання-передачі не було юридичних підстав та можливостей вчинити всі вищезазначені дії.

Українська академія банківської справи вживала всіх заходів для того, щоб оперативно виконати всі необхідні заходи, а кошторис Академії був затверджений Міносвіти України лише 27.10.2015 року, і в цей же день зареєстрований в Державному казначействі України. До моменту затвердження кошторису, Академія не мала можливості здійснити розрахунок по заробітній платі не тільки з позивачем, а з усіма працівниками, оскільки здійснення виплати заробітної плати без реєстрації бюджетних зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства, ст. 16 Бюджетного кодексу України. Станом на 05.11.2015 року всі належні позивачу виплати були здійснені. Представник відповідача зазначив, що складність процесу передачі бюджетної установи, яка жодного разу не фінансувалась за рахунок бюджетних коштів, посередині бюджетного року, свідчить про об'єктивну неможливість своєчасного розрахунку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом по Українській академії банківської справи № 254-к від 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з посади заступника начальника відділу телекомунікаційних систем та мережевих технологій у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України та компенсації за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.6).

На день звільнення позивачу була нарахована сума до виплати 10380,49 грн., в тому числі: матеріальна допомога вихідна в сумі 3834,31 грн., заробітна плата за період з 01 по 23 вересня 2015 року в сумі 3031,78 грн., компенсація за 20 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 3514,40 грн. (а.с.4).

24 вересня 2015 року позивач звернувся до керівництва Академії з письмовою заявою про надання довідки про нараховану суму виплат та проханням сплатити нараховану суму (а.с.5).

Згідно розрахункового листа, позивачу належала до виплати за вересень 2015 року сума 7114,51 грн., з вирахуванням податків, профспілкових внесків та утримання виплати по кредиту (а.с.91).

Вказана сума 7114,51 грн. була перерахована позивачу на картку 03 листопада 2015 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку Ощадбанку (а.с.93).

Таким чином, дійсно вбачається, що позивач був звільнений 23.09.2015 року, а розрахунок отримав 03.11.2015 року, тобто з затримкою розрахунку.

Ця обставина не заперечується ні позивачем, ні представником відповідача.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2015 року з управління Національного Банку України до сфери управління Міністерства освіти і науки України передано цілісні майнові комплекси Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного Банку України» (а.с. 22).

Як вбачається з акту приймання-передачі, передача цілісних майнових комплексів навчального закладу відбулась 28 серпня 2015 року (а.с.23-37).

Статут Української Академії Банківської справи в новій редакції був затверджений Наказом Міністерства освіти і науки України від 24 вересня 2015 року № 971 (а.с.38, 39-64).

Кошторис Української Академії Банківської справи був затверджений Міністерством освіти і науки України 27 жовтня 2015 року, про що свідчить дата та підпис посадової особи Міністерства, та в цей же день 27.10.2015 року зареєстрований у Державному казначействі України (а.с. 67-68).

Рахунки Української Академії Банківської справи у Головному управлінні Державного казначейства України в Сумській області були відкриті 13 жовтня 2015 року, 20 жовтня 2015 року та відповідно 26 жовтня 2015 року (а.с. 69-71).

Судом встановлено, що позивачу при звільненні не було виплачено всіх належних йому сум.

Однак, в даному випадку суд приймає до уваги заперечення відповідача з того приводу, що належні позивачу суми були не виплачені в день звільнення 23 вересня 2015 року - не з вини відповідача.

Як вбачається з аналізу норми ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до даної статті, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника.

Суд враховує, що відсутність коштів на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі підприємства не виключає відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок із працівником при звільненні.

Однак в даному випадку дійсно відсутня вина установи (навчального закладу) у несвоєчасному розрахунку при звільненні, оскільки навчальний заклад вжив всіх необхідних заходів та вчинив всі необхідні дії, залежні від нього: у можливо скорочені строки реєстрував зміни до Статуту, подавав кошторис на затвердження, відкривав рахунки у державному казначействі, тобто проявив всю належну дбайливість щодо своєчасної виплати нарахованих сум, що виключає вину відповідача.

Ті обставини, що статут був затверджений Міністерством освіти лише 24 вересня 2015 року, а кошторис затверджено Міністерством освіти та зареєстровано в державному казначействі лише 26 жовтня 2015 року - не залежали від Української академії банківської справи.

За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як в цьому відсутня вина установи.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги в зв'язку її невірним нарахуванням, то суд вважає вимоги позивача необґрунтованими.

При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги довідку про складові заробітної плати позивача, надану суду відповідачем та розрахунок середньої заробітної плати, яка була надана суду відповідачем (а.с. 104, 105).

Вбачається, що відповідач здійснював розрахунок середньої заробітної плати позивача у повній відповідності із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. п. 3, 4 розділу 3 цього Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 даного Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виплати належних при звільненні сум, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до п. 4 «б» та п. 4 «л» Порядку, до розрахунку не враховуються суми виплат за відпустку, суми виплат по тимчасовій непрацездатності, премія, що носить разовий характер .

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників і посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами нормами.

На час нарахування спірних виплат, зокрема премії до Дня Конституції України, на яку посилається позивач, Українська академія Банківської справи перебувала під управленням Національного Банку України, і відповідно оплата праці працівників інституту, застосування форм преміювання та заохочення, надання позик здійснюються відповідно до нормативно-правових актів Національного банку та розпорядчих документів Академії.

Таким чином, питання оплати праці працівників відповідача, в тому числі і виплати премій, крім загальних норм трудового законодавства, регулювалися внутрішніми нормативними актами НБУ, Академії банківської справи НБУ.

Постановою Національного банку України № 140 від 12 квітня 2000 року «Про умови оплати праці працівників навчальних закладів Національного банку України» було затверджене Положення про оплату праці працівників навчальних закладів НБУ, згідно якого застосовується почасово-преміальна система оплати праці.

Пунктом 6.12 Положення розмежовано премії за результатами роботи за рік та премії до святкових і пам'ятних дат.

Суд враховує, що правове регулювання преміювання належить до кола повноважень роботодавця, тому законодавець залишає на розсуд сторін колективного договору вирішення питання про ступінь докладності правового регулювання преміювання.

Пунктом 7 Положення про оплату праці працівників навчальних закладів НБУ виплати до державних свят, ювілейних дат віднесені до категорії «Інші заохочувальні виплати», тобто до таких, які носять не систематичний характер.

Підставою для виплати премії ставали окремі накази Голови Національного банку України та ректора відповідного навчального закладу, виплата здійснюється за умови наявності коштів, що передбачено п.6.2. Положення про оплату праці працівників навчальних закладів НБУ.

Тобто, виплата премій до державних та професійних свят не мала обов'язкового характеру, жодним нормативним документом, котрий регулює трудові відносини позивача, не встановлено обов'язку роботодавця здійснювати такі виплати.

Системний аналіз нормативних актів, які регламентують преміювання працівників навчальних закладів НБУ до святкових і пам'ятних дат, свідчить, що премії до святкових і пам'ятних дат, разом із преміями до ювілейних дат, відносяться до системи матеріального стимулювання соціального характеру та носять разовий характер (визначаються окремими рішеннями до кожної дати).

Оскільки премії до святкових і пам'ятних дат, разом із преміями до ювілейних дат, відносяться до системи матеріального стимулювання соціального характеру та носять разовий характер, то зазначені виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, відповідно до підпунктів б) та и) пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи вищезазначені обставини, премії до державних та професійних свят відповідають критеріям одноразових виплат, тому не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

В зв'язку з цим, розрахунок середньої заробітної плати та вихідної допомоги, зроблений позивачем ОСОБА_1, не ґрунтується на правових нормах і не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, а позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, отже не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 3, 10, 60, 88, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Української академії банківської справи про стягнення заборгованості по сумі вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Г.В. Кривцова