Провадження № 22ц/790/6775/15 Головуючий 1-ї інстанції - Пілюгіна О.М.
Справа № 635/3960/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - поділ майна подружжя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання за кожною із сторін право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 03 травня 1997 року перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторони набули спільне майно - житловий будинок АДРЕСА_2, який зареєстрований за відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання яких позивач сплачує аліменти. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Вирішення питання щодо розподілу спірного житлового будинку в позасудовому порядку не виявилося можливим, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розподілено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення з'явившихся учасників процесу, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в справі доказами, що 03 травня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Чкаловській селищній раді Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 13, що підтверджено свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1, виданим 03 травня 1997 року Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 6890 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 червня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Чижовою Н.А., реєстр № 2216, де покупцем вказаний відповідач ОСОБА_1

Технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2, виконаний КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації станом» на 17 листопада 2003 року на ім'я відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок придбаний під час шлюбу сторін, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна подружжя є рівними, щодо іншого домовленість між сторонами не досягнута.

Такі висновки рішення суду підтверджені доказами, які досліджені з додержанням вимог цивільно-процесуального закону і яким дана належна оцінка у сукупності з усіма обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги, що спірний житловий будинок належить їй на праві особистої власності, оскільки був придбані за грошові кошти отримані нею у дар від матері, допустимими доказами не підтверджено. Пояснення свідків не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України з приводу спору щодо підтвердження факту купівлі квартири за рахунок особистих коштів чи коштів отриманих у дар відповідачем. Не може підтверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Аналогічним чином апелянт не підтвердила належними та допустимими доказами придбання спірного житла за рахунок особистих коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1. Докази підтверджуючі продаж житлових будинків у с. Чкаловське Чугуївського району Харківської області та смт. Шевченкове Харківської області.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не надано нотаріально посвідчений письмовий договір дарування підтверджуючий факт дарування їй коштів від реалізації житлового будинку у смт. Шевченкове Харківської області або використання зазначених коштів при придбанні спірного житла.

Аналогічним чином матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих здійснення ОСОБА_1 ремонту спірного житлового будинку під час перебування у шлюбі з позивачем за особисті кошти.

Той факт, що позивач визнав продаж матір'ю ОСОБА_1 житлового будинку у смт. Шевченкове Харківської області та отримання відповідачем від продажу житла 100 доларів США, не є підставою для скасування рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів та вимоги ч. 3 ст. 70 СК України, висновків суду не спростовують.

Збільшення частки одного з подружжя може мати місце за умови, що розмір аліментів, які вони одержують на дитину, недостатній для забезпечення її духовного розвитку та лікування. Натомість, наявність заборгованості по сплаті аліментів може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості у відповідності до положень ст. 196 СК України. Одночасно, позивачем не надано доказів щодо інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку. Знаходження на утриманні трьох неповнолітніх дітей та наявність заборгованості зі сплати аліментів не є безспірною підставою для збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя.

Належних та допустимих доказів підтверджуючих, що розмір аліментів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, і яким встановлено даний розмір аліментів, недостатній для забезпечення дітям фізичного, духовного розвитку та лікування під час судового розгляду справи надано не було. Крім того, обов'язок утримувати дитину є рівним для обох батьків.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження апелянта, що після розторгнення шлюбу нею у літку 2015 року було добудовано забір, побудовано гараж та сарай за кредитні кошти, які були отримані в ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» не є підставою для скасування рішення суду. З матеріалів справи не вбачається, що після розторгнення шлюбу відповідачем було добудовано забір, побудовано гараж та сарай. Крім того, з кредитного договору № 15517579 від 14 червня 2012 року та кредитного договору № 22532159 від 12 липня 2013 року не вбачається, що отримані в ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» були використані для закупівлі будівельних матеріалів при будівництві гаражу, сараю та добудови забору.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -