Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/4312/15 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
№ провадження 22-ц/778/5010/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, розірвання договорів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, розірвання договорів та стягнення коштів.

У позові зазначав, що 20.01.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір-заява №313731/866/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті.

За умовами п.п.1,2 договору-заяви ним було внесено, а банком прийнято на вкладний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 13 814,00 доларів США, зі сплатою процентів за ставкою 10,10% річних, на строк з 20.01.2014 року по 25.01.2015 року, що підтверджується відповідною квитанцією.

Цього ж дня за додатковою угодою ним було збільшено суму вкладу на 1 530 доларів США, що підтверджується квитанцією від 20.02.2014 року, після чого сума коштів на депозитному рахунку становила 15 344,00 доларів США.

При зверненні до банку 26.01.2015 року йому повідомили про неспроможність банку виплатити суму депозиту і запропонували пролонгувати договір-заяву.

Пропозицію банку щодо пролонгації договору-заяви він відхилив, однак уклав з банком 2 депозитних договори на загальну суму 8 344,41 доларів США, яка знаходилась на депозитному вкладі за договором №313731/866/370-14 від 20.01.2014 року.

Так, 26.01.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір № 313731/14461/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на суму 4 344,41 доларів США на строки, на які банк нараховує і виплачує проценти за ставками: з 26.01.2015 року по 01.02.2015 року - 8,20%, з 02.02.2015 року по 08.02.2015 року - 8,35%, з 09.02.2015 року по 15.02.2015 року - 8,5%, з 16.02.2015 року по 22.02.2015 року - 8,65%, з 23.02.2015 року по 01.03.2015 року - 8,8%, з 02.03.2015 року по 08.03.2015 року - 8,95%, з 09.03.2015 року по 15.03.2015 року - 9,1%, з 16.03.2015 по 22.03.2015 року - 9,25%, з 23.03.2015 року по 29.03.2015 року - 9,4%, з 30.02.2015 року по 05.04.2015 року - 9,55%, з 06.04.2015 року по 12.04.2015 року - 9,7%, з 13.04.2015 року по 19.04.2015 року - 9,85%, з 20.04.2015 року по 26.04.2015 року - 10%.

За умовами п.2.9 договору, після закінчення строку договору і після якого клієнт письмово вимагає повернення вкладу, суму вкладу та нарахованих процентів банк перераховує на рахунок для обліку коштів вкладу на вимогу НОМЕР_2.

Рахунок для обліку вкладу на вимогу закривається банком та дія договору припиняється після повернення коштів клієнту за його вимогою.

26.01.2015 року між ним та банком був укладений договір-заява № 313731/14451/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті на суму 4 000,00 доларів США, на строк з 26.01.2015 року по 26.04.2015 року.

Відповідно до умов договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,60% річних і після закінчення строку договору вклад повертається в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, однак в добровільному порядку відповідач суму вкладів не повертає.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь належній йому кошти у сумі 4 353,82 доларів США (4344, 41 доларів США - сума вкладу, 9,41 доларів США - відсотки), які розміщені згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 26.01.2015 року, та стягнути кошти у сумі 4 082,28 доларів США(4000 доларів - сума вкладу, 82,28 доларів - відсотки), які розміщені згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 26.01.2015 року.

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління «Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 належний йому вклад у сумі 4 353,82 доларів США, які розміщені згідно договору № 313731/144/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 26.01.2015 року та кошти у сумі 4 082,28 доларів США, які розміщені згідно договору № 313731/14451/3-15 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний» від 26.01.2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2015 року заява ПАТ„Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ„Банк „Фінанси та Кредит" про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ «ПАТ Банк Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов"язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 20 січня 2014 року між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 був укладений договір-заява №313731/866/370-14 та додаткова угода про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, на загальну суму 15344 доларів США, зі сплатою процентів за ставкою 10,10% річних, на строк з 20.01.2014 року по 25.01.2015 року(а.с.12-15).

26 січня 2015 року позивач звернувся до банку за поверненням коштів, однак йому відмовили з підстав неспроможності виплатити суму депозиту.

Від пропозиції пролонгувати дію договору №313731/866/370-14 від 20.01.2014 року позивач відмовився, однак 26 січня 2015 року уклав з банком 2 депозитних договори на загальну суму 8 344,41 доларів США, яка за заявами ОСОБА_3 була перерахована з його вкладного рахунку за договором №313731/866/370-14 від 20.01.2014 року(а.с.17, 21).

26.01.2015 року сторонами був укладений договір № 313731/14461/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на суму 4 344,41 доларів США, на строк з 26 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року(а.с.18-20), та договір-заява № 313731/14451/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті на суму 4 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за ставкою 10,60% річних, на строк з 26.01.2015 року по 26.04.2015 року(а.с.16).

В обгрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що, не зважаючи на його письмові звернення від 17.04.2015 року, від 05.05.2015 року та 06.05.2015 року(а.с.23-26), на порушення умов договорів банк в обумовлений у них строк вклади не повернув та не виплатив проценти, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів, встановлених постановами НБУ(а.с.57,58).

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності того, що зобов"язання з повернення ОСОБА_3 вкладів банком не виконані.

Суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені постановами Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03.03.2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України", є незаконною, оскільки позбавляє вкладника володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами, є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів факту укладання договорів банківських вкладів і внесення по ним вкладів у іноземній валюті, оскільки надав лише копії, а не оригінали, зокрема, квитанцій, договорів від 26.01.2015 року № 313731/14461/07-15 та № 313731/14451/3-15 , не є переконливими, враховуючи, що за вимогами ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило , подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції клопотання про надання оригіналів договорів та інших документів відповідач не заявляв.

Факт укладання договорів від 26.01.2015 року і прийняття вкладів ОСОБА_3 у розмірі 4 344,41 доларів США та 4000 доларів США підтверджений наданими самим же банком 08.05.2015 року виписками за рахунків для обліку коштів вкладів на вимогу № НОМЕР_2 та НОМЕР_3, відкритими на ім"я ОСОБА_3(а.с.22), з зазначенням в них даних як про суму вкладів, так і нарахованих відсотків.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на невірний розрахунок процентів за депозитними договорами, які стягнуті на користь позивача у розмірі 9,41 доларів США та 82,28 доларів США, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення вкладів позивачу буде порушенням постанов Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03 березня 2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", виконання яких є обов"язковим для усіх банків і звільняють їх від належного виконання зобов"язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України

Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом"якшують або скасовують відповідальність.

Названі постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Ухвалене по справі рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: