У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротун В.М., Попович О.В.,

Маляренко А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Київського району м. Полтави до Октябрської районної у м. Полтаві ради, Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Київського району м. Полтави звернувся до суду з позовом до Октябрської районної у м. Полтаві ради, Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 16 кв. м для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1, визнання недійсним та скасування рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24 грудня 2008 року в частині затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року про надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Полтаві, площею 16 кв. м для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий Октябрською районною у м. Полтаві радою Управлінням Держкомзему у м. Полтаві (кадастровий номер НОМЕР_3) передану для будівництва індивідуального гаражу, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних акті на право власності на землю та право постійного користування землею, договір оренди за № 83, зобов'язання ОСОБА_3 повернути до земель запасу Київської районної у м. Полтаві ради вказануземельну ділянку.

Позивач посилався на те, що вказана земельна ділянка була виділена ОСОБА_3 та передана у власність у спосіб, що заборонений законом, а саме: порушені вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельний кодекс України, Закону України «Про землеустрій».

Земельна ділянка розташована в межах Київського адміністративного району м. Полтави, а отже, приймаючи оскаржувані рішення, Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради перевищив повноваження, що визначені рішенням Полтавської міської ради від 05 жовтня 2006 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у м. Полтаві ради».

Окрім того, у рішенні Полтавської міської ради від 30 червня 2006 року закріплено, що до повноважень Октябрської районної у м. Полтаві ради та інших районних у м. Полтаві рад належить вирішення питань надання, передачі, припинення права користування та вилучення земельної ділянки. Передача у власність земельних ділянок передбачене тільки рішенням Полтавської міської ради від 24 грудня 2010 року.

Крім того, згідно з листом Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 10 вересня 2014 року встановлено, що відповідно до Правил забудови історичного центру м. Полтави, затверджених рішенням Полтавської міської ради від 14 червня 2003 року, земельні ділянки по АДРЕСА_1 входять у межі зони регулювання забудови історико-культурної заповідної території міста Полтави.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року, позовні вимоги прокурора задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року № 586, яким надана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 16 кв. м для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1.

Визнано недійсним та скасовано рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24 грудня 2008 року в частині затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року № 586, яким надана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 16 кв. м для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1.

Визнано недійсним державний акт про право власності на вказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2, виданий 23 листопада 2009 року Октябрською районною у м. Полтаві радою.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_56/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та законами України.

Установлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у Полтаві ради від 09 грудня 2008 року № 586 ОСОБА_3 надана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 16 кв. м для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1 (а. с. 12).

На підставі рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року № 586 на ім'я ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_4 із цільовим призначенням для житлової та громадської забудови (для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_3) (а. с. 13).

Рішенням Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24 грудня 2008 року затверджено рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року № 586 про передачу у власність ОСОБА_3 указаної земельної ділянки.

Передана у власність ОСОБА_3 спірна земельна ділянка згідно з даними індекса кадастрової карти та її кадастрового номера НОМЕР_5 знаходиться в межах Київського району, а отже, приймаючи рішення про передачу у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради вийшов за межі своїх повноважень, які на той час були визначені та делеговані рішенням Полтавської міської ради від 05 жовтня 2006 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у Полтаві ради».

Статтею 11 Земельного кодексу України визначено, що повноваження районних в містах рад у сфері земельних відносин визначаються міською радою.

На час прийняття спірних рішень відповідача було чинним рішення Полтавської міської ради від 30 травня 2006 року «Про визначення обсягу окремих повноважень районних у місті Полтаві рад», яке передбачає повноваження районних у місті Полтаві рад щодо вирішення питання про надання, передачі, припинення права користування та вилучення земельних ділянок у межах районів, які входять до районних у місті Полтаві рад.

Отже, щодо спірної земельної ділянки усі рішення повинні були б прийматись Київською районною у м. Полтаві радою.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Установивши факт відсутності на час прийняття Октябрською районною у м. Полтаві радою рішення про надання громадянину земельної ділянки затвердженої в установленому законом порядку документації, яка б встановлювала межі вказаного району, суд дійшов обґрунтованого висновку про перевищення вказаною радою повноважень щодо розпорядження землями, які розташовані за її межами, та недійсність такого рішення.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника про порушення його права на звернення до суду із заявою про застосування строків позовної давності не можуть бути взяті до уваги, оскільки таке право ОСОБА_3 мав у суді першої інстанції, однак ним не скористався, не з'явившись у судове засідання 25 лютого 2015 року, про яке був належним чином та вчасно повідомлений, а про причини неявки суд не повідомив.

Судами першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Однак не можна погодитися з ухвалою апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору.

Згідно з п.1.8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент звернення з апеляційною скаргою) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 50 % ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 % ставки, обчисленої, виходячи з оспорюваної суми.

Установлено, що розмір судового збору в суді першої інстанції становив 730 грн 80 коп, тобто розмір судового збору в суді апеляційної інстанції становить 365 грн 40 коп., оскільки при зверненні з апеляційною скаргою було сплачено 121 грн 80 коп., тому висновок апеляційного суду про стягнення 243 грн 60 коп. відповідає вимогам закону.

Однак, стягуючи вказані кошти з ОСОБА_4, апеляційний суд не зазначив, чим саме він керувався, оскільки ОСОБА_4 не є стороною у справі та діє не від власного імені, а представляє інтереси одного з відповідачів.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про стягнення судового збору підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог залишити без змін, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак