Справа № 452/2956/14-ц
У х в а л а

про призначення еспертизи

"02" листопада 2015 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

з участю секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа: Самбірська державна нотаріальна контора про визнання заповіту та договору недійсними, скасування реєстраційного свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. Просить постановити рішення, яким:

- визнати недійсним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку житловою площею 49,1 кв.м готовністю 70% та господарських споруд: літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі, які знаходяться за адресою: м. Самбір Львівська область,

вул. Коновальця, 104, укладений 04.07.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4;

- визнати недійсним заповіт від 7 червня 2012 року, укладений в користь

ОСОБА_2;

- зобовязати Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації скасувати реєстраційне свідоцтво на право власності незавершеного будівництвом житлового будинку, житловою площею в цілому 49,1 кв. м готовністю 70% та господарських споруд: літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі, які знаходяться за адресою: м. Самбір Львівська область

вул. Коновальця, 104, виданого ОСОБА_2;

- зобовязати реєстраційну службу ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Львівської області скасувати державну реєстрацію права власності незавершеного будівництва житлового будинку жилою площею 49,1 кв.м готовністю 70 % та господарських споруд: літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі, які знаходяться за адресою: м.Самбір Львівської області, вул. Коновальця, 10-4, зареєстрованого на ОСОБА_2

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду від 11. 09. 2012 року визнано дійсним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку житловою площею 49,1 кв.м готовністю 70% та господарських споруд: літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі, які знаходяться за вищевказаною адресою, укладений 04.07.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, дійсним та визнано за ОСОБА_2 право власності на це майно, яке перед тим заповіла ОСОБА_4 17 червня 2012 року.

Вважає, що такі правочини (договір дарування та заповіт) є недійсними і підлягають скасуванню, так як згідно заповіту від 29.12.2010 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, ОСОБА_4, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження:

- все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає своїй внучці ОСОБА_6В., тобто їй.

26.02.2014 року вона звернулась до нотаріуса та зареєструвала спадкову справу на підставі заповіту від 29.12.2010 року.

Під час оформлення права власності на даний житловий будинок в ОСОБА_3 МБТІ дізналась, що він вже належить в цілому на праві приватної власності її двоюрідній сестрі ОСОБА_2 на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду від 11.09.2012 року.

Вважає, що при укладенні спірних правочинів відповідачка ОСОБА_2 укрила від суду той факт, що в 2012 році їхня бабуся вже погано орієнтувалась, не розуміла, що вона підписує і не усвідомлювала значення юридично значимих дій, підписувала будь які документи, зокрема, що стосувались субсидій. До кінця свого життя запевняла її, що будинок перейде їй у спадок, а взамін просила про допомогу та догляд.

Однією з підстав викликати велику підозру щодо підписання договору дарування обєкту незавершеного будівництва та господарських споруд вважає саме ту обставину, що такий правочин був підписаний за місяць до надання висновків лікаря - психіатра щодо психічних у неї розладів. Зразу ж після лікування нею була підписана довіреність на ведення всіх своїх справ.

Стверджує, що суперечить логіці подій і та обставина, що бабуся не уклала в установленому порядку договору дарування, а давала доручення своєму синові батькові відповідачки і підписувалась сама на договорі дарування, в той час, коли ще у грудні 2010 року у звязку з поганим зором на заповіті підписувався свідок ОСОБА_7 В той же час в договорі дарування немає жодного свідка, а сам правочин оформлений як двохсторонній договір і за формою відповідає договору купівлі - продажу. А відтак вважає, що

ОСОБА_4 взагалі не знала, що вона підписує, якщо вона і дійсно щось підписувала.

Під сумнів укладення заповіту та договору дарування свідчить і та обставина, що при житті ОСОБА_4 постійно запевняла її про те, що смерті будинок перейде у її власність і ОСОБА_2 жодного разу, будучи власником будинку, не спростувала даного факту та не повідомила, що тепер вона є власником будинку. Тільки після смерті ОСОБА_4 батько ОСОБА_2 ОСОБА_8 та сама ОСОБА_2 вигнали її з будинку та, як їй згодом стало відомо, зняли її з реєстрації зразу ж на підставі рішення суду, про постановлення якого їй нічого не було відомо.

Вважає, що на момент укладення заповіту та договору дарування у ОСОБА_4 були розлади психіки, що позбавляло її можливості розуміти значення свої дій та керувати ними, що підтверджується наявними медичними документами і що є самостійною правовою підставою для визнання їх недійсними.

З тих підстав заявила клопотання щодо призначення по справі посмертної комплексної амбулаторної судово психіатричної та судово медичної експертизи, на вирішення якої просила поставити наступні питання:

1.Чи погіршувався стан здоровя ОСОБА_4 з 29 грудня 2010 року по 04 липня 2012 року?

2. Чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту 07.06.2012 року та при складанні договору дарування 04.07.2012 року?

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що до кінця життя доглядала за своєю бабусею. Оскільки дочка бабусі, а її мати, померла, вона була її єдиним піклувальником. Щотижня приїжджала до неї, опікувалась її здоровям. Під час перебування бабусі в лікарні їй стало відомо, що вона дезорієнтована у власній особі, просторі, з приводу чого її консультував лікар психіатр. Назначив відповідне лікування, від проходження якого бабуся відмовлялась. Ствердила, що відповідачка не доглядала покійну, не відвідувала її за місцем проживання. Знаючи її місце проживання у м. Львові, не повідомила її про розгляд справи у суді відносно визнання договору дарування дійсним, без її відома зняла її з реєстрації, у звязку з чим вона позбавлена житла усупереч навіть тій обставині, що частково будівництво спірного будинку при житті здійснювала її мати.

Підтримала разом зі своїм представником раніше заявлене клопотання про призначення по справі судової експертизи. Однак просили провести амбулаторну посмертну судово психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1. Чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту 07 червня 2012 року?

2. Чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні договору дарування 04.07.2012 року?

Відповідачка ОСОБА_2 предявленого до неї позову не визнала і пояснила, що ОСОБА_4 згідно власного волевиявлення уклала заповіт в її користь, оскільки позивачка у звязку з одруженням рідко приїжджала додому, не здійснювала за нею належного догляду. Вона з бабою не жила, але опікувалася нею. В нотаріальну контору приїжджала разом з ОСОБА_4 Знаходилась в приміщенні. Перед укладенням заповіту нотаріус в окремій кімнаті на протязі 15 ти хвилин розмовляла з бабою. Нотаріус повідомила, що перший заповіт втрачає свою чинність. Бабі розяснили наслідки укладення заповіту і та ствердила, що якщо вона (відповідачка) належно не доглядатиме її, що все своє майно віддасть циганам. При укладенні заповіту за вимогою нотаріуса вона попросила бути присутніми трьох своїх знайомих, які б підтвердили правомірність укладення такої угоди, так як у покійної був поганий зір. Згодом також з власної волі в письмовій формі уклала з нею договір дарування свого незавершеного будівництвом житлового будинку. У звязку із захворюванням ніг баба не виявила бажання нотаріально посвідчити цей правочин. В договорі з допомогою лупи ОСОБА_4 проставила свій підпис. Підтвердила, що ні про укладення двох правочинів, ні про розгляд справи в суді щодо визнання договору дійсним не повідомила позивачку, як і про те, що зняла її з реєстрації.

Не заперечила проти проведення по справі амбулаторної посмертної судово психіатричної експертизи, на розгляд якої, окрім зазначених стороною позивачів запитань, просила поставити запитання, зазначені її представником.

Представник відповідачки ОСОБА_9 не заперечив щодо заявленого клопотання про призначення експертизи, однак, крім зазначених позивачкою питань, просив поставити наступні запитання:

- чи перебувала ОСОБА_4 в червні та липні 2012 року в стані, при якому вона внаслідок розладів психіки і порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ категорично не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними?

- чи перебувала ОСОБА_4 в червні та липні 2012 року у стані, при якому вона внаслідок розладів психіки і порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ була обмежена у здатності розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Представники відповідачів ОСОБА_3 МБТІ та реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Львівської області в судове засідання не зявились, хоч були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви, в якій просять справу слухати у їхній відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що нотаріус діяла згідно вимог закону, укладаючи від імені ОСОБА_4 заповіт в користь різних осіб на все своє майно.

В кожному випадку нотаріус повинен був провірити дієздатність особи. Вважає, що це було зроблено. Чому згодом в письмовій формі укладався спірний договір, пояснити не може. За тривалий час роботи такого в практиці у нього не було. Ствердив, що фізичний недуг заповідача не міг служити перепоною для нотаріального посвідчення договору, оскільки такі угоди можуть укладатися за місцем проживання заповідача.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка лікар психіатр ОСОБА_3 ЦРЛ ОСОБА_11 пояснив, що в серпні 2012 року його викликали на консультацію в травматологічне відділення ОСОБА_3 ЦРЛ до хворої ОСОБА_4, лікуючим лікарем якої була терапевт ОСОБА_12 Працівники лікарні жалілись на її неадекватну поведінку: дезорієнтування у просторі, нетримання сечі. Стверджували, що вона не спить, ходить по відділенні. Під час розмови з нею на протязі більше двадцяти хвилин виявив, що хвора була дезорієнтована ще у часі, у неї спостерігалось зниження памяті, інтелекту, періодичне нетримання сечі. На підставі такої клініки дійшов до висновку, що це не був початок психічного захворювання деменції. Стороння особа повинна була це бачити.

Ствердив, що захворювання впливає на критику в загальному або по відношенні до інших дій. При періодичному вживанні алкоголю симптоми цієї хвороби загострюються.

Допитана у якості свідка лікар терапевт ОСОБА_3 ЦРЛ ОСОБА_12 показала, що була лікуючим лікарем ОСОБА_4 Оскільки у хворої були прояви неадекватної поведінки (нетримання сечі, дезорієнтування у просторі, у власній особі), для консультації викликала лікаря психіатра, який призначив їй необхідне лікування.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що був присутнім під час укладення заповіту ОСОБА_4 в користь позивачки на все своє майно. Зрозумів, що мова йшла за будинок. Це було вільне волевиявлення власниці майна, оскільки позивачка проживала разом з нею, допомагала їй. Крім нього, було ще два свідки. Заповіт ОСОБА_4 зачитувався вголос. Жодних заперечень не було.

Cвідок ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердила, що доводиться свекрухою сестри позивачки. Лише недавно взнала, що позивачка виписана з будинку, де раніше проживала. Покійна ОСОБА_4 завжди при розмові з нею стверджувала, що захистить свою внучку круглу сироту. Обіцяла, що все своє майно передасть їй, так як та опікується нею. Коли ОСОБА_4 в один час продала вирощене теля, всі свої гроші віддала позивачці, так як та її доглядала, за власні кошти купляла ліки. Показала, що на протязі 2012 року зауважувала у ОСОБА_4 провали в памяті (її називала різними іменами, плутала події). Часто від неї було чути запах алкоголю. Настрій у ОСОБА_4 був пригнічений. Вона погано ходила.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що бабцю відповідачки

Онищук Маряни знала давно. Сама до неї за проханням відповідачки деколи заносила ліки, їжу. Дуже хотіла, щоб Маряна перейшла до неї жити, однак та відмовилася. ОСОБА_4 усвідомлювала свої вчинки, памятала, як звати її дітей. Проте у неї зауважувалась забудькуватість на деякі події.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 була адекватною особою. Та її впізнавала і памятала. Жалілася на болі в ногах. Вона була присутньою під час укладення в нотаріуса ОСОБА_4 заповіту в користь відповідачки, щоб підтвердити підпис відповідачки та її волевиявлення. Крім неї, був ще один свідок. Заповіт зачитувала вголос нотаріус. Та була вдячною, оскільки нею опікувалися. ОСОБА_4 мала окуляри і сама розписувалась. Ствердила, що до нотаріуса приходила підтвердили ту обставину, що підпис у заповіті виконаний ОСОБА_4 Разом з ОСОБА_16 був її син батько відповідачки, який ще допоміг їй присісти на крісло, так як у неї хворіли ноги.

Cвідок ОСОБА_17 пояснив, що син ОСОБА_4 попросив його підвести до нотаріуса його маму. З ними була ще одна жінка та мужчина. Нотаріус зачитувала ОСОБА_4 написане у заповіті і вона з цим була згідною. Та заповіла свій будинок в користь внучки. Підписували заповіт троє присутніх.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про укладення заповіту ОСОБА_4 в користь відповідачки. Він із за поганого зору спадкодавця був присутнім як свідок. Нотаріус склала заповіт, який він перечитав. Перед тим нотаріус з ОСОБА_4 та відповідачкою виходили в іншу кімнату. Заповіт зачитувався вголос.

В ньому значилося, що ОСОБА_4 своїй внучці заповідає будинок. На прочитане та реагувала спокійно. В заповіті підписувався він і ще один мужчина. Свідками при укладенні заповіту була відповідачка та її подруга.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що була присутньою в нотаріуса під час укладення заповіту ОСОБА_4 в користь позивачки. Це було її волевиявлення. ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій і ствердила, що позивачка здійснює за нею догляд, опікується нею.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_5 показала, що працює нотаріусом 6 років,

9 років помічником. Дисциплінарних проваджень щодо неї відкрито не було. Під час укладення спірного заповіту вона перевіряла дієздатність ОСОБА_4 Жодних сумнівів при укладенні заповіту не виникало, інакше б вимагала відповідну медичну довідку щодо психічного стану заповідачки. Та розуміла, що скасовує дію попереднього заповіту. Це була її воля. Крім свідків, посторонніх осіб не було. З ОСОБА_4 перед укладенням заповіту нікуди в окрему кімнату не виходила. Свідки викликались, бо заповідачка була особою похилого віку.

Показала, що не було жодної потреби дублювати такий заповіт. Про укладення спірного договору дарування нічого не знає. Такого у практиці у неї не було.

Із медичної довідки, наявної у матеріалах справи, відомо, що ОСОБА_4 оглядав лікар психіатр.

Амбулаторною картою ОСОБА_4, 15. 07. ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджено факт її неодноразового перебування з приводу захворювання у ОСОБА_3 ЦРЛ.

По справі була проведена призначена судово-психіатрична експертиза., проведення якої було доручено 5 му експертному відділенню комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Відповідно до отриманого Висновку судово- психіатричного експерта №138 убачається, що у звязку із суперечливістю та недостатністю даних про психічний стан ОСОБА_4 у періоди, які цікавлять суд, відповісти на поставлені запитання є неможливим.

Після отримання даного висновку за клопотанням учасників процесу в судове засідання повторно для допиту викликався лікар психіатр ОСОБА_20, який показав, що описаний психічний стан померлої ОСОБА_4 здійснював без мети надати експертний висновок щодо її стану. Ствердив, що був викликаний в терапевтичне відділення у звязку з наявністю у хворої із певними соматичними симптомами ознак психічних розладів. Оглядав хвору та збирав анамнез, під час якого було встановлено її дезорієнтацію у просторі, в датах, в яких хвора взагалі не орієнтувалась; зниження інтелекту (неадекватно відповідала на задані ним запитання ), наявність соматичних ознак (нетримання сечі, порушення ходи), а відтак дійшов до висновку, що швидше всього психічне захворювання прогресувало, могло вимірюватись як місяцями, так і роками. Ним був виставлений клінічний діагноз та призначено відповідне лікування наступними препаратами: мемантин, альмер, невролептик. Чи проходила ОСОБА_4 призначене ним лікування, йому невідомо. Ствердив, що дане захворювання може тільки прогресувати, а не виліковуватись. При умові належного лікування перебіг захворювання може дещо призупинитись.

Будучи допитаним в судовому засіданні в порядку його розяснення судовий експерт ОСОБА_21 пояснив суду, що встановити наявність чи відсутність деменції неможливо, оскільки встановлення такого діагнозу потребує тривалого спостереження за хворою особою та наявністю у неї відповідних ознак, які, на його думку, не були описані як такі лікарем ОСОБА_22 Критеріями деменції загального характеру відповідно до класифікатора хвороб 10-го перегляду, яким в загальному відповідають ті ознаки психічного стану ОСОБА_4, які описані лікарем-психіатром ОСОБА_22 у медичній карті померлої.

Також в судовому засіданні були допитані свідки, які, за їхніми свідченнями, мали можливість спостерігати за померлою ОСОБА_4 майже щодня - це рідна сестра ОСОБА_4 ОСОБА_23 ( жила з нею на одному подвірї) - та найближча сусідка ОСОБА_24.

Зокрема, свідок ОСОБА_23 повідомила, що проживала на одному подвірї з ОСОБА_4 У неї спостерігалось в останні роки життя погіршення памяті ( не впізнавала навіть її - рідну сестру). Любила вживати алкогольні напої. В неї була порушена хода, опухлі ноги;. Її поведінка не завжди була адекватною: часто не чула її; погляд був дивний, наче «неживі», каламутні очі; скаржилась на головні болі; вживала ліки (без яких не могла прожити); мало спілкувалась з людьми, переважно займаючи одноманітну позу та бурмочучи одну й ту саму фразу; стала замкнутою, проявляла апатію до життя. Перед смертю своєї дочки запевнила, що все майно подарує позивачці. Та постійно її доглядала, віддала на лікування в Самбірську ЦРЛ. Відповідачки не бачила зовсім. Не зявлялася до хворої навіть після того, як був складений договір дарування.

Свідок ОСОБА_24 повідомила, що підримувала при житті з покійною добросусідські відносини. Після смерті своєї доньки, особливо в останні роки, ОСОБА_4 часто сиділа на порозі літньої кухні, дивилась в нікуди, мало спілкувалась; на очах нависла поволока. Любила вживати алкоголь, могла говорити не по темі, що не мало відношення до їх розмови, проявляла апатію до свого зовнішнього стану ( була непомита, непречесана, одягнена не по погоді) та місця свого проживання («бардак в хаті»), не впізнавала людей і мало з ними спілкувалась, а тому вона розуміла, що з ОСОБА_4 «щось не так». Догляд за нею здійснювала позивачка. Відповідачки ніколи у ОСОБА_4 не бачила.

Допитана як свідок дружина чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_25 показала, що приблизно один - два рази в місяць провідувала ОСОБА_4 Остання хворіла: боліли руки та ноги. Психічний стан її був нормальний, спиртними напитками не зловживала. Її доглядала відповідачка, проживала з нею постійно з 11 річного віку. Після лікарні провідала

ОСОБА_4 всього два рази до смертіі. Про заповіт та їй нічого не говорила. Нікого з онуків не хотіла. Була неписьменна. Син проживав з нею, любив випивати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_26 ОСОБА_27 подала до суду письмове клопотання про проведення по справі повторної комісійної судово-психіатричної експертиии за участю судово-медичного експерта, на вирішення якої просить поставити запитання, що були вказані в ухвалі Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.12.2012 року, та додаткове запитання:

-«чи могла ОСОБА_4 зі встановленим у серпні 2012 року згідно медичної документації заключним діагнозом, а саме:

«Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, Миготлива аритмія, серцева недостатність II ОСОБА_28 атеросклероз. Хронічна недостатність мозкового кровообігу III. Судинна деменція з інтелектуально-мнестичними розладами. Хронічне обструктивне захворювання легень. Дихальна недостатність II» усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у червні 2012 року?»

Проведення даної експертизи просила доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (вулиця Кирилівська, ЮЗА, Київ, Київська область, 04655), що належить до Переліку спеціалізованих судово-психіатричних експертних установ України та психіатричних закладів, у структурі яких функціонують судово-психіатричні експертні відділення (комісії) або будь-якій іншій експертній установі поза межами Львівської області.

В підтвердження заявленого клопотання зіслалась на те, що викладене у попередньому висновку формулювання щодо стану померлої ОСОБА_4 ставить під сумнів правильність встановлення діагнозу та призначеного лікування лікаря-психіатра ОСОБА_11, його кваліфікацію як лікаря та фактично встановлює факт підроблення ним документів, який бачив при житті померлу ОСОБА_4, спілкувався з нею, аналізував соматичні дані хворої, у нього та інших лікарів-спеціалістів було більше можливостей, ніж у експертів, що проводили судово-психіатричну експертизу для встановлення їй заключного діагнозу (відповідно до історії хвороби та виписки від 08-13.08.2012 р.): «Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, Миготлива аритмія, серцева недостатність II ОСОБА_28 атеросклероз. Хронічна недостатність мозкового кровообігу III. Судинна деменція з інтелектуально-мнестичними розладами. Хронічне обструктивне захворювання легень. Дихальна недостатність II», а відтак вважає неправильним посиланняя експертів на неповний опис психічного стану хворої лікарем психіатром , його невідповідність критеріям судинної деменції згідно міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду, яка є чинною в Україні. При цьому експертами зазначається, що в подальшому при огляді ОСОБА_4 лікарем-терапевтом не зроблено жодних записів щодо ознак, які притаманні судинній деменції.

Далі посилається на те, що згідно медичної літератури термін «судинна деменція» (СД) відображає гетерогенну групу дементних синдромів, що виникають внаслідок різноманітних васкулярних причин, проявляються різними змінами мозку і, як наслідок, своєрідними клінічними проявами. В той же час етіопатогенетичні механізми, які лежать в основі СД, знаходять своє відображення у формуванні синдромів даного страждання. Це, в свою чергу, дозволяє виділяти СД із групи лементуючих захворювань та застосовувати відповідне лікування. Як витікає з назви, основними етіологічними чинниками СД є цереброваскулярні захворювання (ЦВЗ) як наслідок ураження судин та/або розладів гемоциркуляції (G.C. Roman, 2002). Причинні фактори ушкодження речовини мозку можуть бути геморагічними або ішемічними. Геморагічні ураження виникають як наслідок гіпертонічної хвороби, церебральної амілоїдної ангіопатії, гематологічних захворювань, субарахноїдальних крововиливів, постгеморагічної обструктивної гідроцефалії, субдуральної гематоми. Серед ішемічних уражень виділяють завершену ішемію внаслідок оклюзії церебральної артерії (тромбоз, емболія), розрідження, кавітацію та незавершену ішемію внаслідок гіпоперфузії на тлі стенозу мозкових артерій і кардіогенних циркуляторних порушень. Поміж клінічних форм макроангіопатичного варіанту найбільш частою є постінсультна деменція (СД із гострим початком).

Для встановлення діагнозу СД необхідно виявити три елементи: когнітивне зниження, наявність ЦВЗ, доведеного за допомогою нейровізуалізації (або на основі анамнезу та наявності осередкових неврологічних симптомів), розвиток деменції протягом 3 місяців від виникнення інсульту (даний критерій не може бути застосований при підгострому розвитку СД). Необхідно також виключити наявність у пацієнта делірію та інших причин деменції, таких як ХА.

Згідно з критеріями Діагностичного та статистичного керівництва психічних розладів, у пацієнтів із деменцією необхідно досліджувати наступні когнітивні функції: память, праксис, мову, орієнтацію, здатність до конструювання та виконавчі функції. Неврологічний огляд допомагає встановити наявність осередкових симптомів: геміпарез, слабкість мімічної мускулатури, екстензорні стопні знаки, сенсорний дефіцит, геміанопсію, супрануклеарні феномени, порушення ходьби лобного типу тощо. При СД, повязаній із мікроваскулярним ураженням мозку, переважно спостерігаються розлади ходьби та супрануклеарні феномени, тоді як при СД внаслідок макроангіопатії частіше виявляються латералізований сенсомоторний дефіцит і афазія.

СД із гострим початком, як правило, розвивається швидко після серії інсультів або цереброваскулярного тромбозу, емболії або геморагій.

До варіантів субкотрикальної СД відносять лакунарний стан та хворобу Бінсвангера (J.L. Cummings, 1994). Даній формі СД притаманні уповільнення протікання інформаційних процесів, розлади памяті та уваги. Амнестичний синдром при субкотрикальній СД характеризується переважним порушенням процесів запамятовування та утримання нової інформації при відносно збереженому згадуванні старої, добре автоматизованої та емоційно значимої. До проявів, які відрізняють субкотрикальну СД, слід віднести виконавчу дисфункцію: порушення абстрагування, швидкості мовної продукції та її довільності, розлади моторного програмування з персевераціями, ехопраксіями, труднощами переключення. Практично облігатним проявом підкоркової СД є апатія. Частими є депресія та психотичні порушення. Дана форма СД вже на ранніх етапах свого розвитку може маніфестувати розладами ходьби лобного типу, псевдобульбарними порушеннями, пірамідними знаками. По мірі прогресування страждання приєднуються нетримання сечі та калу. Морфологічним субстратом клінічних синдромів субкотрикальної СД є мікроваскулярне ураження базальних ядер, таламусу та/або фронтально-субкортикальних інформаційних кіл.

Змішана картина коркової та підкоркової СД обєднує клінічні ознаки варіантів, які до неї входять, утому числі, дані параклінічних досліджень.

Критерії МІЧР8 - AIREN для діагностики СД

Критерії для встановлення діагнозу вірогідної СД

Деменція

Наявність цереброваскулярного захворювання

Наявність взаємозвязку між цими двома стражданнями:

Розвиток деменції протягом 3 місяців від початку встановленого інсульту

Раптове погіршення когнітивного функціонування або його флуктуації, ступеневе прогресування когнітивного дефіциту

Клінічні прояви, що свідчать про наявність діагнозу вірогідної СД

Ранній розвиток порушень ходьби

Наявність в анамнезі нестійкості та частих неспровокованих падінь

Ранній розвиток порушень сечовипускання (підвищення частоти, імперативні позови тощо), не повязаних із урологічними захворюваннями

Б. Псевдобульбарні порушення Е. Зміни особистості та настрою

Клінічні прояви, що роблять діагноз СД малоймовірним

Ранній розвиток порушень памяті, прогресуюче погіршення памяті та інших когнітивних функцій у разі відсутності відповідних змін речовини мозку при візуалізації

Відсутність осередкових неврологічних симптомів, за виключенням когнітивних порушень

Відсутність ознак цереброваскулярного захворювання за даними нейровізуалізації.

Враховуючи описи критеріїв (ознак) судинної деменції згідно Класифікації хвороб 10-го перегляду та тих, що надані в медичній літературі, стверджує, що у ОСОБА_4 згідно описаного психічного стану лікарем ОСОБА_22 (навіть при відсутності спеціальних знань в галузі психатрії) вбачають ознаки (критерії), що притаманні деменції.

При цьому зазначила, що саме свідки, які тривалий час і постійно спілкувались з померлою ОСОБА_4, надали точні та категоричні покази щодо погіршення її психічного стану в останні роки життя, які були їм помітні та чітко описали, в чому саме полягала незвична поведінка (зокрема, свідок ОСОБА_11 Й лікар психіатр,, ОСОБА_12 - лікар-терапевт; ОСОБА_23 - сестра, проживала на одному подвірї; ОСОБА_24 - сусідка). Інші свідки, яких було допитано за клопотанням Відповідачки, бачили померлу ОСОБА_4 одноразово, виключно при вчиненні нею нотаріальної дії (зокрема, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_18, ОСОБА_17; ОСОБА_15Б.). Крім того, їхні показанн суперечливі навіть між собою. Так, нотаріус ОСОБА_5 вказує, що розмовляла з бабцею наодинці без присутності будь-кого. Натомість, свідки ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_15 вказують, що ОСОБА_4 чітко відповідала на запитання нотаріуса; що нотаріус запитував чи вона свідомо хоче переоформити заповіт; що нотаріус говорив з нею і вони чули, як вона свідомо хоче скласти заповіт на Відповідачку. Таких свідків вважає зацікавленими особами щодо вирішення справи, адже при визнанні заповіту недійсним як нотаріус, так і свідки можуть бути притягнені до відповідальності.

З вищенаведених підстав вважає, що даний висновок є неповним, неясним та необгрунтованим, суперечить матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності.

Фактично Висновок експерта заперечує встановлений померлій ОСОБА_4 діагноз, при цьому не вказуючи категорично на відсутність психічних розладів. Експерти, маючи в розпорядженні медичну документацію, описи поведінки особи за життя під час встановленого діагнозу по психічному стану - не мають «можливості» встановити наявність чи відсутність у неї здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначене свідчить або про відсутність кваліфікації у експертів, що проводили експертизу, або про завідому відмову від надання висновку експерта. Висновок експерта №138 від 27.02.2015 р. - є припущенням експертів, а не обґрунтованим відповідно до завдання експертизи щодо відсутності діагностованого психічного розладу у ОСОБА_4, адже експерти не спростовують такого діагнозу та не роблять висновку про її абсолютну здатність розуміти значення своїх дій.

Крім того, зазначає, що відповідно до Ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.12.2014 року, та п.17 Висновку експерта, на вирішення експертизи було поставлено пять запитань. Натомість, у п. 23 Висновку міститься один абзац, що має відповідати невідомо на яке запитання, адже номеру питання чи ідентифікуючих ознак цієї відповіді - немає. При цьому, експерти, незважаючи на наявність медичних документів, що ніким не оспорені, не скасовані, а особи, що їх складали - не притягнені до відповідальності, не надали відповіді навіть на загальне запитання, щодо того, якими захворюваннями хворіла ОСОБА_4 станом на 2012 рік, що є абсурдним та може свідчити виключно про необєктивність експертів при складанні свого висновку. Також у висновку експерта №138 від 27 лютого 2015 року відсутні посилання на список тих матеріалів (законодавчих актів, підзаконних НПА, медичної літератури, класифікаторів тощо), які використовувались під час проведення експертизи, що свідчить про не обґрунтованість такого висновку тими спеціальними знаннями та теоретичними положеннями, які є змістом будь-якої експертизи.

Зазначає, що відповідно до ч. З ст. 147 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, зокрема: які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання.

А тому, у відповідності до ч. 2 ст. 150 ЦПК України, в разі визнання висновку експерта необгрунтованим, або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумнів в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншим експертам.

Не заперечила щодо проведення такої експертизи будь якою експертною установою за погодженням зі стороною відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_9 вважає дане клопотання безпідставним, оскільки експерти дали чіткий висновк, що із за наявності суперечливих доказів та нетривалого спостереження за хворою ОСОБА_4 лікарем психіатром встано вити діагноз «судинна деменція» неможливо. Проте, якщо суд дійде висновку щодо необхідності проведення такої експертизи, на її вирішення просить поставити наступні запитання:

- чи перебувала ОСОБА_4 в червні та липні 2012 року в стані, при якому вона внаслідок розладів психіки і порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ категорично не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними?

- чи перебувала ОСОБА_4 в червні та липні 2012 року у стані, при якому вона внаслідок розладів психіки і порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ була обмежена у здатності розуміти значення своїх дій або керувати ними.

- чи підтверджується у ОСОБА_4 встановленимй у серпні 2012 року згідно медичної документації заключний діагноз:

«Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія, серцева недостатність II ОСОБА_28 атеросклероз. Хронічна недостатність мозкового кровообігу III. сСдинна деменція з інтелектуально-мнестичними розладами. Хронічне обструктивне захворювання легень. Дихальна недостатність II.?

- якщо так, чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у червні 2012 року?»

Проведення даної експертизи просила доручити Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1 що належить до Переліку спеціалізованих судово-психіатричних експертних установ України та психіатричних закладів, у структурі яких функціонують судово- психіатричні експертні відділення (комісії) або будь-якій іншій експертній установі поза межами Львівської області.

Заслухавши клопотання представника позивачки, думку представника відповідачки ОСОБА_9 щодо заявленого клопотання, суд вважає, що таке підлягає задоволенню, оскільки попередній висновок є неповним.

Крім того, судом шляхом додаткового допиту лікаря психіатра ОСОБА_11, допиту в порядку розяснення висновку експерта ОСОБА_21 та допиту додаткових свідків (ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25.) здобуті нові докази, які не були предметом дослідження під час складання попереднього висновку.

Беручи до уваги, що для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_4 станом на червень липень 2012 року необхідні спеціальні наукові пізнання в області судової медицини, по справі необхідно призначити повторну комісійну амбулаторну посмертну судово психіатричну експертизу, проведення якої за погодженням сторін слід доручити Одеській обласній клічній психіатричній лікарні №1.

Так як проведення експертизи вимагає вимагає значного часу, до закінчення її проведення у відповідності п.5 ст. 202 ЦПК України провадження по справі слід зупинити.

Керуючись ст.. 143, 144, 168, п.5 ст. 202 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити по справі повторну амбулаторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

-яким захворюванням хворіла ОСОБА_4 станом на 2012 рік?

-чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту 07.06.2012 року та керувати ними?

-чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні договору дарування 04.07.2012 року та керувати ними?

-чи перебувала ОСОБА_4 в червні та липні 2012 року у стані, під час якого внаслідок розладів психікиі порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ категорично не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними?

-чи перебувала ОСОБА_16 в червні та липні 2012 року у стані, під час якого внаслідок розладів психіки і порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ була обмежена у здатності розуміти значення своїх дій або керувати ним?

-чи підтверджується у ОСОБА_4 встановлений у серпні 2012 року згідно медичної документації заключний діагноз: «Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, Миготлива аритмія, серцева недостатність II ОСОБА_28 атеросклероз. Хронічна недостатність мозкового кровообігу III. Судинна деменція з інтелектуально-мнестичними розладами. Хронічне обструктивне захворювання легень. Дихальна недостатність II?;

-якщо так, чи могла вона з урахуванням такого діагнозу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у червні липні 2012 року? При укладенні заповіту 07.06.2012 року та

04.07.2012 року?

Проведення експертизи доручити Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1 за адресою: м.Одеса, Ленінський район, вул. Воробйова, 9.

Надати в розпорядженя експертів матеріали справи №452/2956/14-ц та медичну карту амбулаторної хворої ОСОБА_4

Попередити експертів про кримінальну відповідальність по ст. 384, 385 КК України.

Провадження по справі зупинити до закінчення проведення експертизи.

На ухвалу в частині зупинення провадження по справі може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 5 днів з моменту проголошення через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя

призначення судом експертизи