Справа № 463/625/14 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/701/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Куцик І.Б.,

за участю прокурора Заяць І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 вересня 2014 року по справі за позовом прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", Львівського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 24 вересня 2014 року позов прокурора Личаківського району міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволено.

Визнано недійсною з моменту її вчинення та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, яка здійснена 05.07.2006 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки"; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 999 від 27.06.2006 року визнано незаконним та скасовано в частині передачі квартири АДРЕСА_1 площею 34,5 кв.м. у власність ОСОБА_5; свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 27.06.2006 року, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 площею 34,5 кв.м. належить ОСОБА_5 - визнано недійсним; державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, яка здійснена 29.06.2006 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" - визнано недійсною з моменту її вчинення та скасовано. Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника - ОСОБА_4 оскаржив відповідач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України від прокурора Личаківського району приймалися заяви-уточнення про збільшення розміру позовних вимог, заміни позивача. Також звертає увагу, що в рішенні суду відсутні будь-які мотивовані висновки відносно того, що договір купівлі-продажу квартири від 03.07.2006 року, який укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є таким, що порушує публічний порядок. Тверджує, що ОСОБА_3 являється добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі просить рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові прокурора Личаківського району міста Львова в інтересах Львівської міської ради відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2009 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом вчинення шахрайських дій, у тому числі й щодо приватизації, заволоділи квартирою АДРЕСА_1, власником якої є Львівська міська рада, а квартиронаймачем - ОСОБА_6, оформивши право власності на ОСОБА_8

20 червня 2006 року ОСОБА_8 надала довіреність маклеру ОСОБА_7 на продаж вказаної квартири. Діючи на підставі цієї довіреності, ОСОБА_7 03 липня 2006 року уклала договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_3, яка згодом зареєструвала право власності на квартиру та отримала відповідне свідоцтво.

Частинами 1, 2 ст.228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. У відповідності до ч. 2 ст.1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Беручи до уваги вищезгадану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку з яким погоджується колегія суддів, що позов прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Що ж до доводів апеляційної скарги, що під час розгляду справи судом першої інстанції було замінено позивача по справі, а саме: ОСОБА_6 на Львівську міську раду, яка чинним законодавством не передбачена, в зв"язку з чим вважає, що залишилася не розглянутою вимога первісного позову, який заявлений в інтересах ОСОБА_10, то такі доводи правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки з позовом до суду звертався прокурор Личаківського району міста Львова, предметом спору є квартира АДРЕСА_1, власником якої до 27 червня 2006 року була Львівська міська рада, а ОСОБА_10 до 16.06.2006 року, з дня зняття останнього з реєстрації був квартиронаймачем, оскільки останній приватизації квартири не здійснив, в зв"язку з чим, лише Львівська міська рада може бути позивачем, в інтересах якої прокурором Личаківського району подано згаданий позов.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 слід відхилити, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 вересня 2014 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

Н.О. Шеремета