АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5822/15 Справа № 199/3021/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» про поділ майна та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» про визнання права власності на матеріали і обладнання, які були використані в процесі будівництва,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року, під час якого, на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2002, була придбана квартира, яка зареєстрована в КП МБТІ на ім'я відповідача ОСОБА_2 З метою благоустрою та поліпшення житлових умов, сторони за спільні гроші в період з 2008-2009 роки побудували будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Для будівництва житлового будинку ОСОБА_2 було отримано кредит у розмірі 35 000 доларів США, за яким поручителем виступала позивачка.Будинок в експлуатацію не введений, є незавершеним будівництвом. Останні роки через матеріальні проблеми між позивачем та відповідачем виникали конфлікти. Восени 2013 року відповідач заявив, що зустрів іншу жінку і йому необхідно розлучення.

На підставі зазначеного позивачка просила суд визнати матеріали на суму 205399,00 грн., з яких складено будинок АДРЕСА_2, спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1, будівельних матеріалів, з яких складено будинок АДРЕСА_2, стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини будівельних матеріалів у сумі 102699,5 грн. та судові витрати.

Не погодившись з позовом відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд виділити та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним зобов'язання щодо виконання Кредитного договору №00208/RD, укладеного 10 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Марфін Банк» в 1/2 частині відповідно до розрахунків ПАТ «Марфін Банк»; визнати на ним зобов'язання щодо виконання Кредитного договору №00208/RD, укладеного 10 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Марфін Банк»; стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію у розмірі 18412,41 грн.; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Третя особа ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якій просила визнати за нею право власності на матеріали і обладнання, які були використанні в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 загальною вартістю 15104,32 грн.

Суд першої інстанції ухвалив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, згідно якого позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ "МАРФІН БАНК" про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя будівельні матеріали, витрачені на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 в розмірі 208 135,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де треті особи - ОСОБА_4, ПАТ "МАРФІН БАНК" про поділ майна - задоволено у повному обсязі. Визнано особистим майном ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок виплачених зобов'язань за кредитним договором №00208/RD від 10 квітня 2008 року суму в розмірі 18 412 грн. 41 коп. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - ПАТ "МАРФІН БАНК" про визнання права власності на матеріали і обладнання, які були використані в процесі будівництва - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 - гупсокартонні плати 12,5х1,2х2,5 КНАЩ ГПК-А-НСЛК-Вологостійка у кількості 50 од., ізоляційні мати ТЕПЛОрулон КМАОТ 50х1200х750 мм. 18 кв.м. у кількості 9 од. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де треті особи - ОСОБА_4, ПАТ "МАРФІН БАНК" про поділ майна - задоволено частково. Визнано особистим майном ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок виплачених зобов'язань за кредитним договором №00208/RD від 10 квітня 2008 року суму в розмірі 18412 грн. 41 коп. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду в оскаржуваній його частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній його частині - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року, під час якого на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2002 року була придбана квартира АДРЕСА_1.

Згідно з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2008 право власності на вказану квартиру було зареєстроване на ОСОБА_2

Розглядаючи первісний та зустрічний позови щодо квартири АДРЕСА_1, з урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про задоволення в цій частині зустрічного позову ОСОБА_2

Також суд дійшов висновку, що дана квартира не є спільним майном подружжя, а є особистим майном ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_3 визнала факт, що спірна квартира в більшій частині сплачених коштів придбана за особисті кошти ОСОБА_2, а нею було вкладено кошти на придбання квартири 3000 грн. із коштів подарованих на весілля. Крім того, суд дійшов висновку, що витрати на ремонт (купівля будівельних матеріалів, оплата проведених ремонтних робіт) та утримання житла (сплата комунальних послуг) не є спільним майном подружжя в розумінні вимог ст.60 СК України.

Судом також встановлено, що в період шлюбу, рішенням Партизанської Сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №15 від 25 січня 2007 року «Про дозвіл на складання проекту відведення для передачі земельної ділянки в приватну власність» ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту відведення для передачі безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,15 га.

Рішенням Партизанської Сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №27 від 10 липня 2009 року та №16-15 від 25 січня 2009 року «Про виділення земельної ділянки та дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку» було виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 15 га для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2, та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на чотири кімнати, житловою площею 57,0 кв.м., загальною площею 107,0 кв.м., гаражу, сараю, літньої кухні, убиральні з літнім душем в с. Партизанське по вул. Стаханівській, 22 а, на земельній ділянці площею 0,15 га.

З метою благоустрою та поліпшення житлових умов, сторони за спільні гроші в період з 2008-2009 роки побудували будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Для будівництва житлового будинку 10 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», був укладений кредитний договір №00208/RD, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 35 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 10 квітня 2008 року був укладений договір поруки №00208rd, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором.

10 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», також був укладений договір іпотеки №00207rd, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 38,0 кв.м., житловою площею - 19,1 кв.м.

Встановлено, що ані позивач, ані відповідач, не зверталися до відповідних органів з питанням щодо введення в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_2.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02.03.2015 за №1059-12 вартість будівельних матеріалів, витрачених на об'єкт незавершеного будівництва - домоволодіння, що розташоване за адресою - АДРЕСА_2, станом на момент будівництва 2008-2009 роки становить 416 270 грн.

Оскільки об'єкт незавершеного будівництва робили сторони по справі в період шлюбу, яке не узаконено в порядку встановленому чинним законодавством, то суд прийшов до висновку про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів, витрачених сторонами на будівництво об'єкту незавершеного будівництва - домоволодіння, що розташоване за вказаною вище адресою, згідно переліку, який надано у висновку експерта, а саме на кожну з сторін припадає по 208 135 грн.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі, а первісний позов ОСОБА_3 та позов ОСОБА_4 до часткового задоволення.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року оскаржується сторонами в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів та стягнення грошової компенсації, а також в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, як на спільне майно подружжя, та в частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистим майном ОСОБА_2, інша частина рішення не переглядається, а тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Таке рішення суду суперечить вимогам ст. 71 СК України, а тому є незаконним. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3 і самовільно змінив предмет позову, що є порушенням норм процесуального права.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Оскільки ОСОБА_2 не надає вказаної згоди, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь 1/2 частини будівельних матеріалів, що не суперечить вимогам ст. 71 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Висновок суду першої інстанції щодо розміру грошової компенсації вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво житлового будинку, робився на підставі переліку та вартості будівельних матеріалів встановлених висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02.03.2015 р. за № 1059-12 в розмірі 416 270 грн.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності рішення в оскаржуваній його частині.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з висновком суду щодо визнання нею факту того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_2, оскільки вона була придбана за спільні кошти, так як подарунки на весіллі є спільними коштами подружжя. Крім того, ОСОБА_3 заперечує існування будь-яких розписок про сплату коштів за квартиру до шлюбу, так як пошуком квартири та її придбанням займались вдвох з чоловіком вже після весілля.

Проте, такі доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, які отримані ним, зокрема, від батьків від продажу у червні 2000 р. квартири АДРЕСА_3. Після чого ним була придбана квартира АДРЕСА_4, яку він продав у травні 2001 року.

Слід зазначити, що ОСОБА_2 отримав квартиру АДРЕСА_1 у власність до укладення шлюбу з ОСОБА_3 29 червня 2002 року, домовившись з власницею квартири про всі істотні умови договору купівлі-продажу. Як наслідок, 14 травня 2002 року ОСОБА_2 сплатив продавцеві - ОСОБА_6 17 092,00 грн. в якості розрахунку за квартиру, а остання передала йому ключі від квартири та документи на неї. Зазначене підтверджує факт вчинення правочину саме 14 травня 2002 року, до укладення шлюбу.

Таким чином. ОСОБА_3 не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх доводів про придбання спірної квартири за спільні з ОСОБА_2 кошти.

Інші доводи апелянта не є підставою для скасування рішення в оскаржуваній його частині.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтовані, а рішення суду в оскаржуваній його частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015року в оскаржуваній його частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова