Справа № 214/4268/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2015 рокуСаксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретарі Троценко О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, третя особа Національний банк України -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому зазначила на те, що 19.04.2005 року між нею та акціонерним комерційним банком «Райффанйзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАО «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є відповідач, укладено кредитний договір, за яким позивач отримала суму кредиту у розмірі 5 000 доларів США під 13% річних для придбання нерухомості, зобов'язавшись при цьому повертати отриману суму кредиту щомісячно рівними частками згідно графіку платежів, договір укладався строком з 19.04.2005 року по 19.04.2020 року. На час укладання кредиту нею було надано довідку про її дохід та фінансово-майновий стан. Також 19.04.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом ОСОБА_4, забезпеченням, кредитного договору виступила квартира за адресою: м.Кривий Ріг, м-н Гірницький, 5/ 21, яка належить позивачеві. Станом на 19.05.2015 року позивачем було сплачено 7655 дол.США. Однак відповідачем самостійно було змінено графік сплати відсотків за договором, про що її повідомили по телефону. Вона з цим не погодилась.

Також вважає, що при підписанні кредитного договору було порушено її права, оскільки кредит є споживчим, а надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті забороняється. Крім того, в договорі відсутній розділ відповідальність сторін, а сам немає відповідальності банку. Також вважає, що умови договору несправедливі, оскільки за умовами договору встановлена сплата споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобовязань за договором, також за умовами договору відповідач під час приймання платежів вимагав здійснення попередньої конвертації коштів, також істотно змінились обставини, оскільки значно зріс курс долару. Ще при укладанні договору, вона не була проінформовано про усі ризики, переваги інших програм кредитування. Також відповідно до ст. 11 ч.2 ЗУ «Про захист прав споживачів» вона не давала письмове повідомлення про умови кредитування. У звязку з порушення її прав, просить визнати договір кредитування недійсним, а також визнати договір іпотеки недійсним, застосувати односторонню реституцію, зобовязати відповідача повернути сплачені 2655 дол.США, зняти заборону на відчуження квартири.

В судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначила, що 19.04.2005 року вона уклала договір кредитування, запозичила 5 000 дол США під 13% річних строком на 15 років. Погашення мало відбуватись рівними частками по 63, 26 дол. щомісяця. З часу звернення до моменту надання кредиту пройшов тиждень. З часу укладання, зміни до Договору не вносились,однак вона вважає, що Договір не відповідає чинному законодавству: при укладанні договору її письмово не проінформували про ризики, недоліки та переваги обраного способу кредитування, розрахунок немає розбивки на значення розміру тіла та відсотків. Вважає умови кредитування несправедливими, значно збільшився курс долара, тому їй вкрай складно платити кредит, в разі її проінформованості про таки ризики, вона в Договір на таких умовах не уклала б, оскільки переплата є значною. Вважає, що при укладанні договору не досягнуто домовленості про усі істотні умови договору. Крім того, вказала на те, що вона виконує умови договору та регулярно вносить платежі, але маються розбіжності в залишку платежів, але вимог про погашення їй не предявляли. Вважає, що банк її ввів в оману, відповідно до чого, вказаний договір просить визнати недійсним, також визнати недійсним договір іпотеки, зняти заборону на відчуження квартири, стягнути з банку на її користь різницю, між отриманими та сплаченими коштами в розмірі 2655 дол. США.

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, вказав додатково на те, що договір не відповідає волевиявленню сторін, є несправедливим, оскільки має місце великий розмір компенсації, відповідач не розяснив ризики кредитування за такими умовами.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, письмових пояснень, заяв до суду не надав, за згодою позивача та її представника, проводиться заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Національного банку України до суду не зявився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що питання , які зазначені в позовній заві не відноситься до компетенції Національного банку України, мають вирішуватись сторонами договору.

Вислухавши позивача, вивчивши письмові заперечення представника третьої особи та матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що, при укладанні 19.04.2005 року кредитного договору № ML-0AU/738/2005, між сторонами - нею та АМБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є відповідач по справі не було досягнуто згоди щодо основних істотних умов договору через відсутність відповідальності банку, що, згідно п.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Крім того, також просить визнати кредитного договору недійсним, на підставі того, що кредитний договір суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме надання кредиту в іноземній валюті, несправедливі умови кредиту, відсутність письмового повідомлення про умови кредитування

Згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно роз'яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З наведеного суд вбачає, що законодавець пов'язує дійсність правочину з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, крім вимоги щодо форми правочину, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, в розумінні зазначеної норми ст.203 ЦК України, момент укладення договору визначається тими обставинами, які існували під час домовленості сторін щодо всіх істотних умов правочину та впливали на їх волю.

Ч.1. ст.627 ЦК України Відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.1. ст. 628 ЦКУ Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 629 ЦКУ Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст. 1054 ЦКУ За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи позивача про неповну інформацію про умови кредитування є безпідставними.

Кредитний договір і іпотечний договір були укладені між сторонами за ініціативи позивача через тиждень після її звернення, до підписання цих договорів він мав достатньо часу ознайомитися з усіма їх умовами, а після підписання - відкликати свою згоду на їх укладення без пояснень причин. Своїм правом позивач не скористалась, більш того виконує умови договору, що свідчить що умови договорів її влаштовували до часу коли відбулось значні зміни курсу долару.

Як вбачається зі спірного договору, укладеного 19.04.2005 року між позивачем та АМБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є відповідач (а.с.20-21), сторонами обумовлені усі істотні умови договору, волевиявлення стороні вільне і відповідає їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Усі умови кредитування викладені в договорі з якими сторони погодилися і підписанням яких без застережень, чи розбіжностей, сторони підтвердили, що будь-які умови цих договорів є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому договорами.

Таким чином, суд не вбачає будь-яких порушень з боку банку прав позичальника при укладені кредитного договору, які ставлять під сумнів його дійсність в цілому або окремих їх пунктів та іпотечного договору, яким забезпечено виконання кредитного договору.

Усі посилання позивача на відповідність договору чинному законодавству є безпідставними, оскільки заборона споживчого кредитування в іноземній валюті та обовязкове письмове повідомлення про умови кредитування, відбулось в законодавстві після укладання договору позивачем, та не тягне за собою, недійсності раніше укладених договорів.

Згідно роз'яснень, наданих у п.7 Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що, на момент вчинення спірного правочину сторонами було додержано передбаченіст.203 ЦК України загальні вимоги, необхідні для чинності правочину, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин правової норми ч.1 ст.215 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним, та необґрунтованість позовних вимог позивача як в частині визнання спірного правочину недійсним,

Враховуючи, також, що, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, суд, з урахуванням положення ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача понесених ним судових витрат.

На підставі викраденого та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції на 05.12.2003 року, ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції на 11.06.2003 року, ЗУ«Про банки і банківську діяльність» в редакції на 15.07.2004 року, ЗУ " Про іпотеку» в редакції на 5.06.2003 року, ст.ст.203, 215, 216, 230, 236, 548, 638 ЦК України, ст.10, 88, 209 ЦПК України , суд

Р І Ш И В :

Відмовити повністю ОСОБА_1 з задоволені позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № ML-0AU/738/205 від 19.04.2005 року укладеного між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" та ОСОБА_3; визнання недійсним договору іпотеки № РСL-0AU/723/205 від 19.04.2005 року укладеного між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" та ОСОБА_3; застосування односторонньої реституції та повернення ОСОБА_1 2655 доларів США; зняття заборони на відчуження за договором іпотеки та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запису № 1560 від 19.04.2005 року про обтяження квартири 21 в буд 5 на м-ні Гірницькому в м.Кривому Рогі.

Заочне рішення може бути переглянуто за заявою відповідача поданою протягом 10 днів з часу отримання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з часу проголошення судового рішення, відповідачем в разі відмови в перегляді судового рішення.

Суддя Ковтун Н.Г.