Справа №167/803/15-ц
Провадження №2/167/256/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015 року Рожищенський районний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Сіліча І.І.

при секретарі Чорнокозинській Н.Г.

з участю позивача, відповідача ОСОБА_1

представника позивача, відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м.Рожище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинковолодіння недійсним, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №316244 та визнання права власності, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування реєстрації права власності на 1/3 частину будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку, скасування реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки та визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 25 квітня 1996 року помер її батько ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул.Сухарєва, 1. Вона та її мати - відповідач по справі ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 та вступили у фактичне володіння спадковим майном, шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті. Тобто, кожен з них успадкував по 1/2 частині даного будинковолодіння. Інший спадкоємець першої черги за законом її сестра ОСОБА_5 спадщину після смерті батька не прийняла, на момент його смерті проживала за іншою адресою та в установлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. В травні 2015 року відповідач ОСОБА_3 без її згоди почала перепланування, реконструкцію та самовільне будівництво господарських споруд. Вона також повідомила їй про своє бажання добудувати ще одне приміщення та для виготовлення технічного паспорта попросила дати документи на право власності на будинок, так як знала, що оформленням спадкового майна після смерті батька займалася саме вона і всі документи зберігалися в неї. Однак, мати повідомила, що весь будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку належать виключно їй одній. Таким чином їй стало відомо, що вказаний факт порушує її права, як спадкоємця за законом після смерті батька.

Покликаючись на викладене, просила поновити їй строк звернення до суду, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_3 в частині визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться в м.Рожище по вул.Сухарєва, 1; скасувати реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку; скасувати реєстрацію права власності на 1/2 частину земельної ділянки та визнати за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище, вул.Сухарєва, 1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7.

Заявою від 20.10.2015 року позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги збільшила. Окрім вищевказаних позовних вимог, просить також визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №316244 від 25.09.2009 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0769 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку №1 по вул..Сухарєва в м.Рожище.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування реєстрації права власності на 1/3 частину будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 25 квітня 1996 року помер її батько ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул.Сухарєва, 1. Інша частина будинку належала ОСОБА_3, як майно, набуте нею спільно за час шлюбу. Спадкоємця першої черги за законом після смерті батька були його дружина ОСОБА_3, її сестра ОСОБА_1 та вона. Відповідачі по справі вступили у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час смерті, вона ж проживала окремо, однак отримала меблевий гарнітур, який забрала до себе додому. Питання про поділ і узаконення будинку та надвірних споруд ніколи не поставало. Однак, як зясувалося на даний час право власності на все нерухоме спадкове майно зареєстроване за її матірю відповідачем по справі ОСОБА_3. З такою ситуацією погодитися не може, оскільки, будучи спадкоємцем, який прийняв частину спадщини, вона також має право на спадкове майно.

Покликаючись на те, що вона отримавши у спадок та вступивши у володіння і управління меблевим гарнітуром, також є спадкоємцем, що прийняв спадщину, а відтак державний нотаріус при оформленні спадщини на імя ОСОБА_3, всупереч вимогам законодавства, визнала право на спадщину лише за ОСОБА_3, не перевіривши наявність інших спадкоємців, не визнала її право на 1/3 частину у спадковому майні, що належить їй за законом. Тому просить: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою 30.05.1997 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 в частині визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння, що знаходиться в м.Рожище по вул..Сухарєва, 1; скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину даного будинковолодіння та визнати за нею право власності на 1/6 частину в житловому будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходяться в м.Рожище, вул..Сухарєва, 1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, який помер 25.04.1996 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги змінила шляхом їх зменшення та уточнення. В звязку з чим просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою 30.05.1997 року на імя ОСОБА_3, про право на 1/2 частину спадкового майна після смерті 25.04.1996 року ОСОБА_7, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул..Сухарєва, 1; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №316244 від 25.09.2009 року; визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 75,2 кв.м та 1/4 частину господарських та побутових будівель і споруд, а саме: Б-1 хлів-літня кухня загальною площею 40 кв.м., б-хлів загальною площею 14,7 кв.м., Р-вбиральня, Г-криниця загальною площею 8,5 кв.м., огорожа загальною площею 25,4 кв.м., які розташовані за адресою м.Рожище по вул..Сухарєва, 1; визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0769 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку №1 по вул..Сухарєва в м.Рожище та стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати.

Крім того, позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що на даний час продовжує проживати в спірному будинку, користується 1/2 її частиною. В будинку облаштувала водопостачання та індивідуальне газопостачання. Зазначила також, що на момент смерті батька була неповнолітня. Після досягнення повноліття, свідоцтво про право на спадщину не отримувала, так як не мала можливості. Вважала, що має частку у спадковому майні після смерті батька. Позовні вимоги ОСОБА_5 не визнала.

Представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 не визнав, в їх задоволенні просить відмовити, оскільки остання не вступила у фактичне управління спадковим майном.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги по двох позовах не визнала. Суду пояснила, що її дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно повинні були належати частки в спадковому майні в розмірі по 1/3 частині кожній, яку вони прийняли фактично. Однак, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_8 не виявили бажання отримати свідоцтво про право на спадщину та погодились, що в спадкові права одноособово вступить вона. Тому, 30.05.1997 року вона звернулась до нотаріальної контори та зареєструвала за собою право власності на спадкове нерухоме майно. Також зазначила, що на початку 2011 року між нею та дітьми велася мова про те, щоб будинок було подаровано на них в рівних частках. З цього приводу вони ходили до нотаріуса та замовляли в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» довідку-характеристику. Крім того, у 2003 році під час газифікації половини будинку, ОСОБА_1 зверталася до неї за погодженнями проведення газових робіт, а в подальшому також зверталася з проханням підписати необхідні документи для експлуатації газового обладнання. Так як жодного права власності остання на житловий будинок не мала, то зверталася до неї, як до домовласника.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 не визнав. Суду пояснив, що обидва позови подані більш як через 18 років після видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що не отримала свідоцтва про право на спадщину, оскільки не мала можливості. Це свідчить про те, що їй, як спадкоємцеві було відомо про її права на майно, однак вона не вжила заходів по вступу в права спадкодавця. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знали, що вони є власниками спадкового нерухомого майна, тому й не зверталися до нотаріуса і не отримали правовстановлюючих документів. Таким чином, пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позовів.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просить задовольнити їх. Крім того, зазначила, що їй було відомо про те, що мати ОСОБА_3 у 2011 року мала намір подарувати житловий будинок №1 в м.Рожище по вул.Сухарєва, який вона успадкувала після смерті ОСОБА_7 їй та її сестрі ОСОБА_1 в рівних частках.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради в судове засідання не зявився, суду надана заява про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та позов третьої особи ОСОБА_5 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст..60 ч.1 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул..Сухарєва, 1 належав ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий подружжям за час шлюбу (а.с.11-17, 81).

Таким чином після смерті 25 квітня 1996 року ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами (а.с.7).

Відповідно до ст..524 ЦК України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст..529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач, відповідач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 були спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька та чоловіка, що стверджується свідоцтвами про народження та одруження останніх (а.с.9, 10, 61, 62, 81).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадщину прийняли відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України (редакція 1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, так як проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Твердження третьої особи ОСОБА_5 про те, що вона також спадщину прийняла фактично, отримавши у спадок меблевий гарнітур, суд до уваги не приймає, так як дана обставина спростовується в судовому засіданні поясненнями відповідача ОСОБА_3, яка повідомила, що меблевий гарнітур ОСОБА_5 забрала ще задовго до смерті батька. Дану обставину не заперечила і в судовому засіданні сама ОСОБА_5.

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №161 щодо майна померлого 25 квітня 1996 року ОСОБА_7, розпочатої 30 травня 1997 року ОСОБА_6 державною нотаріально конторою, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 30 травня 1997 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та 30.05.1997 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул..Сухарєва, 1 та свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в м.Рожище по вул..Сухарєва, 1, як на частку в спільному майні подружжя (а.с.79-86).

Відповідно до ст.71 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки і її перебіг починається від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст.86 ЦК України).

За змістом наведених вище норм закону судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорені особисті немайнові або майнові права та інтереси.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_5 дійсно є спадкоємцями першої черги за законом померлого 25.04.1996 року ОСОБА_7

Однак, оспорювані ними свідоцтво про право на спадщину за законом та правовстановлюючий документ на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку) були видані ОСОБА_3Д: свідоцтво про право на спадщину ще у 1997 році, а Державний акт на земельну ділянку в 2009 році.

Ту обставину, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на імя ОСОБА_3, підтверджується показами ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які були допитані в якості свідків по справі за позовом ОСОБА_1.

Крім того, в судову засіданні досліджена документація щодо надання послуг з газопостачання від 27.10.2003 року, акт на прийомку в експлуатацію димових і вентиляційних каналів в житловому будинку від 10.08.2011 року (а.с.186, 187), оглянута інвентаризаційна справа №2039, а саме: замовлення відповідачем ОСОБА_3 витягу про дарування на двох дітей від 01.02.2011 року, згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 знала або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а саме, що будинок після смерті батька зареєструвала на себе матір ОСОБА_3. Дані документи були погодженні власником ОСОБА_9 про що свідчать її підписи на даних документах.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_5 не зазначено та не надано доказів щодо поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, тому суд вважає, що в позові ОСОБА_1 та позові третьої особи ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі ст.ст.71, 76, 86, 524, 529, 549 ЦК України (редакція 1963р.), керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинковолодіння недійсним, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №316244 та визнання права власності відмовити.

В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування реєстрації права власності на 1/3 частину будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Рожищенського районного суду від 18.09.2015 року скасувати.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.І.Сіліч