233 № 224/4360/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Леміщенко О.О., при секретарі Войтюк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Донецька залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року ДП «Донецька залізниця» звернулося до Дебальцевського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної майнової шкоди.

23.09.2015 року справа надійшла на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №19/о/38-15 від 27.03.2015 року.

Відповідно до ухвали від 24.09.2015 року справу було прийнято в провадження Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_2) працювала на Вокзалі Дебальцеве ДП «Донецька залізниця» на посаді старшого інспектора з кадрів з 25.12.2009 року по 13.08.2012 року, після чого була звільнена у звязку з переведенням до Дебальцевської дистанції електропостачання ДП «Донецька залізниця». 30.07.2013 року службою контролю та внутрішнього аудиту ДП «Донецька залізниця» було проведено комплексну ревізію, за підсумками якої було складено та підписано акт. Так, згідно до акту, начальнику Воькзалу Дебальцеве стало відомо, що було зайво нарахована допомога при звільненні на пенсію вперше на загальну суму 8037,69 грн. за рахунок невірного підрахунку стажу роботи ОСОБА_3 Оскільки відповідач ОСОБА_1 повинна була розраховувати трудовий стаж, вважає, що з її вини підприємству завдано збитки на суму 8037,69 грн., які просить з неї стягнути.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 10.06.2015 року, незважаючи на те, що участь представника позивача в судовому засіданні визнана судом обовязковою відповідно до ухвали від 18.11.2015 року, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду неодноразово була повідомлена належним чином телефонограмами, зафіксованими в журналі реєстрації телефонограм, тому судом визнано за можливе розглянути справу у її відсутність.

Оскільки представником позивача не надано згоду на заочний розгляд справи і суд позбавлений можливості зясувати її позицію щодо цього питання в судовому засіданні через її відсутність, суд вважає за необхідне розглядати справу в загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з Положенням про вокзал Дебальцеве ДП 2Донецька залізниця», затвердженого наказом начальника ДП «Донецька залізниця» №424/н від 29.06.2006 року, вокзал Дебальцеве є відособленим структурним підрозділом ДП Донецька залізниця», що є стосовно вокзалу вищестоящим органом управління і належить до загальнодержавної власності (п. 1.1). Вокзал входить до складу служби пасажирського транспорту. Вокзал не є юридичною особою (п. 1.2). Для організації діяльності вокзалу, залізниця наділяє його необхідними основними та оборотними фондами, і коштами (п. 3.1). Все майно вокзалу є складовою частиною майна ДП «Донецька залізниця» і перебуває на відособленому балансі служби пасажирського транспорту (п. 3.2).

ОСОБА_2 працювала на посаді старшого інспектора з кадрів у Вокзалі Дебальцеве ДП «Донецька залізниця» з 25.12.2009 року по 13.08.2012 року, що підтверджується наказами (розпорядженнями) №35/ОС від 25.12.2009 року та №22/ОС від 13.08.2012 року відповідно.

27.07.2012 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на «Кудрявцева», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис про шлюб №80 від 27.07.2012 року у ВДРАЦС Дебальцевського міського управління юстиції у Донецькій області).

З акту про результати комплексної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності Вокзалу Дебальцеве ДП «Донецька залізниця» від 30.07.2013 року вбачається, що при перевірці встановлено випадок зайвого нарахування допомоги на загальну суму 8037,69 грн. ОСОБА_3, а саме: їй було виплачено 9 середньомісячних заробітних плат у сумі 24113,07 грн., в той час як належало до виплати 6 середньомісячних заробітних плат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно з п. 2.6 посадової інструкції старший інспектор з кадрів ОСОБА_2 мала заповнювати, вести облік і зберігати трудові книжки, визначати трудовий стаж, видавати довідки про теперішню трудову діяльність працівників і згідно з резолюцією начальника Вокзалу Дебальцеве, які маються на телеграфних вказівках №Н/57 А від 14.10.2011 року та №Н/38 А від 11.02.2011 року, саме на неї було покладено обовязок виконання даних телеграфних вказівок.

При дослідженні матеріалів справи було встановлено, що позивачем при зверненні до суду долучено в якості доказу копію посадової інструкції старшого інспектора з кадрів Вокзалу Дебальцеве ОСОБА_6, затверджену заступником начальника вокзалу 14.08.2012 року, а також акт від 25.07.2013 року з якого вбачається, що в архіві відділу кадрів відсутня посадова інструкція старшого інспектора з кадрів ОСОБА_2, яка звільнилася 13.08.2012 року.

Надану посадову інструкцію ОСОБА_6 суд не бере до уваги як таку, що є аналогічною посадовій інструкції ОСОБА_2, оскільки зазначена посадова інструкція має індивідуальну дію для конкретної зазначеної в ній особи, і не є типовою, тобто затвердженою для певної посади, і яка розповсюджує свою дію на всіх осіб, які займали відповідну посаду в певний період часу, що відповідає строку дії відповідної редакції типової посадової інструкції, за умови ознайомлення з нею працівника.

Також встановлено, що на Вокзалі Дебальцеве ДП «Донецька залізниця» відповідно до наказу 19/ЛВОК від 14.01.2010 року було створено комісію по встановленню безперервного трудового стажу і розміру одночасної допомоги в звязку з виходом на пенсію, до якої входило чотири особи начальник вокзалу (голова комісії), старший інспектор відділу кадрів, головний бухгалтер, голова профспілкового комітету.

Таким чином, рішення про визначення безперервного трудового стажу і розміру одночасної допомоги працівникам Вокзалу Дебальцеве в звязку з виходом на пенсію, в тому числі і ОСОБА_3, повинно було прийматися зазначеною вище комісією, яка є колегіальним органом.

З акту ревізії від 30.07.2013 року вбачається, що до перевірки не було надано протокол комісії про визначення стажу років ОСОБА_3, так само, відповідний протокол не було надано і суду.

Щодо покладеного за резолюцією начальника Вокзалу Дебальцеве на ОСОБА_2 обовязку з виконання телеграфних вказівок №Н/57 А від 14.10.2011 року та №Н/38 А від 11.02.2011 року, слід зазначити, що дійсно, на зазначених телеграфних вказівках міститься резолюція начальника вокзалу, якою ці вказівки передані на виконання до відділу кадрів, і, як вбачається зі штатного розпису Вокзалу Дебальцеве з 01.04.2011 року, відділ кадрів вокзалу та той час складався лише з однієї одиниці старшого інспектору з відділу кадрів, яку займала ОСОБА_2, але суду не було надано доказів ознайомлення ОСОБА_2 із зазначеними вказівками.

При обґрунтування підставності заявлених позовних вимог позивач посилається на норми ст. 130, п. 6 ч. 1 ст. 134, ч. 3 ст. 136 КЗпП України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС N 447/24 від 28.12.1977 року затверджено «Перечень должностей и работ, замещаемых или выполняемых работниками, с которыми предприятием, учреждением, организацией могут заключаться письменные договоры о полной материальной ответственности за необеспечение сохранности ценностей, переданных им для хранения, обработки, продажи (отпуска), перевозки или применения в процессе производства», і посада старшого інспектора з відділу кадрів не входить до цього переліку, з відповідачем ОСОБА_1 не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, що підтверджено представником позивача у заяві від 08.12.2015 року, тому для спірних правовідносин взагалі не можуть бути застосовані положення ст. 134 КЗпП України.

Цивільно-правова відповідальність субєкта сама по собі є негативним для порушника наслідком вчиненого ним правопорушення. Юридичною підставою такої відповідальності є закон, а фактичною склад цивільного правопорушення. Вона настає за наявності таких умов: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Проаналізувавши всі зібрані докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні позивачем не доведено наявність у відповідача персонального обовязку одноособово здійснювати розрахунок стажу працівників при виході на пенсію для визначення розміру одноразової допомоги при звільненні в розмірах, визначених у телеграфних вказівках, а також її обізнаність про цей обовязок; не здобуто належних доказів того, що саме нею одноособово було проведено такий розрахунок стажу ОСОБА_3 і що цей розрахунок було проведено неправильно саме з її вині через умисел або недбалість; а також того, що саме через неправильний розрахунок стажу, а не через інші чинники, такі як, наприклад, неправильний розрахунок розміру середньомісячного заробітку, була нарахована до сплати більша сума, ніж належала; в звязку з чим вважає заявлені позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Однак, слід звернути увагу на те, що вимагаючи стягнення з відповідача ОСОБА_1 переплати, самим позивачем зазначено, що переплата була здійснена за рахунок неправильного підрахунку стажу роботи ОСОБА_3 без посилання на те, з якої причини підрахунок був проведений неправильно, тобто неможна виключити випадок припущення помилки з боку особи, яка проводила підрахунок.

Частиною 1 ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна платі і інші платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти ти інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, у тому разі, якщо переплата ОСОБА_3 допомоги при звільненні на пенсію виникла через рахункову помилку, може мати місце спір про стягнення суми переплати з неї, як з особи, яка набула майно безпідставно, але будь-яких позовних вимог до ОСОБА_3 позивачем не заявлено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Донецька залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної майнової шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: