Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/5419/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
№ провадження 22-ц778/6077/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М. С.,

ОСОБА_1,

суддів Каракуші К.В.,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та виконавчого комітету Бердянської Міської ради Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа: Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області, про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа: Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області, про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.12.2011 року, яка набрало законної сили 25.01.2012 року, з відповідача на його користь було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 559 999 грн. 99 коп. та судові витрати в сумі 1 820 грн., а всього 561 819 грн. 99 коп.

25.09.2012 року було проведено безспірне списання коштів з рахунку відповідача на виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2012 року № 1457/6 у сумі 156 грн. 61 коп. та 26.09.2012 року Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області провело безспірне списання коштів з рахунку відповідача на виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2012 року № 1457/6 у сумі 38 245 грн. 46 коп., що підтверджується відповідними повідомленнями.

Окрім того, 24.11.2014 року було стягнуто з боржника 1 000 грн., а також 04.12.2014 року 9 000 грн., що підтверджується відповідною випискою з рахунку.

Рішенням суду боржником було частково виконано, загальна заборгованість складає 513 417 грн. 92 коп.

17.02.2015 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з відповідача було стягнуто 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в сумі 45 122 грн. 23 коп., інфляційні витрати за час прострочення сплати суми боргу в сумі 115 151 грн. 94 коп. та судові витрати в сумі 1 602 грн. 81 коп., а всього 161 876 грн. 98 коп.

Вказана заборгованість була стягнуто за період часу з 26.09.2012 року 23.11.2014 року.

Однак останнє стягнення з боржника було зроблено 04.12.2014 року, а тому з 05.12.2014 року він продовжує нарахування індексу інфляції та 3% річних на остаток суми боргу в розмірі 513 417 грн. 92 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, що складає 7 806 грн. 77 коп., та 227 700 грн. 84 коп. встановленого індексу інфляції за час прострочення сплати суми боргу, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 7 806 грн. 77 коп., інфляційні витрати у розмірі 197 149 грн. 49 коп., та судові витрати у сумі 2 049 грн. 56 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області в апеляційній скарзі посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.12.2011 року з виконавчого комітету Бердянської міської ради на користь ОСОБА_2 було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 559999,99 грн. та судові витрати у розмірі 1820, а всього 561819,99 грн. рішення суду набрало законної сили 25.12.2012 року.

За цим рішенням 27.11.2012 року був виданий виконавчий лист, який був предявлений до примусового виконання до Бердянського управління Державної казначейської служби України Запорізької області, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845.

На час подачі даного позову до суду, рішення суду від 05.12.2011 року було виконано частково. Станом на 05.12.2014 року залишок заборгованості за цим рішенням становив 513417,92 грн. Заборгованість була погашена повністю тільки 19.06.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати також з рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди суд обґрунтовано виходив з того, що грошове зобовязання відповідача було встановлено судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги виконавчого комітета Бердянської міської ради Запорізької області, про те, що за вказаним зобовязанням вони не повинні відповідати є неспроможними, та суперечать встановленим по справі обставинам..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 113 цс14 і в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами України.

Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточний період порівняно з базовим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають певний період, перемножити між собою. З метою полегшення розрахунку застосовуються також річні індекси, які визначаються шляхом множення місячних індексів. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур'єр", зазначена інформація є загальновідомою.

Судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат визначено у відповідності до Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції в частині розрахунку інфляційних втрат не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поняття інфляційні витрати, яке суд застосував в рішенні є некоректним заслуговує на увагу, проте не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. Така помилкова вказівка суду в рішенні може бути виправлена шляхом виправлення описки на підставі ст. 219 ЦПК України.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та виконавчого комітету Бердянської Міської ради Запорізької області відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: