Провадження № 2/235/1820/15
Справа № 235/3162/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Карабан І.І.

при секретарі Харт А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засідання в залі суду в м.Красноармійськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних збитків, три процента відсотків річних та пені -

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування позову посилався на те, що 28 червня 2012 року за договором позики надав відповідачу 35000 гривень, які ОСОБА_2 зобовязався повернути до 01 серпня 2013 року, про що відповідач надав розписку. В листопаді 2013 року відповідач повернув тільки 2500 гривень, залишок заборгованості в сумі 32500 грн. не повернув. В звязку з невиконанням зобовязань вважає, що відповідач повинен також сплатити йому інфляційні збитки в сумі 23429,08 грн, з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2013 року до 14 травня 2015 року, проценти за користування коштами у розмірі 3% річних в сумі 1415,75 грн. за 530 днів прострочки за період з 01 грудня 2013 року по 14 травня 2015 року, а також пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 14 травня 2014 року по 14 травня 2015 року в сумі 10600,35 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, пояснив, що в червні 2012 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити гроші, він погодився і надав йому 35000 гривень, домовившись про строк повернення 01 серпня 2013 року. В оговорений строк відповідач кошти не повернув, і тільки в листопаді 2013 року повернув 2500 гривень. В грудні 2013 року він зрозумів, що відповідач не збирається виконувати належним чином свої зобовязанні, і тому інфляційні витрати та 3% річних він розраховує з цього періоду. Пеню він просить стягнути тільки за останній рік. За цим договором позики відповідач, крім 2500 гривень, кошти не повертав. 1000 гривень відповідач повернув йому за іншим договором позики.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути за його відсутності. Надав письмові заперечення, зазначивши, що позовні вимоги визнає частково, просив врахувати його розрахунок інфляції, що становить 13841,75 грн., і врахувати, що ним було повернуто 1000 гривень, яку він передав матері позивача на його прохання. У стягненні пені просив відмовити за пропуском строку позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини та відповідні ним правовідносини.

28 червня 2012 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів в розмірі 35000 гривень зі строком повернення до 01 серпня 2013 року.

В листопаді 2013 року відповідачем повернуто 2500 гривень в рахунок заборгованості, що зазначив позивач в позовній заяві.

Між сторонами виникли зобовязання за договором позики, що регулюються параграфом 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлена до суду розписка від 28 червня 2012 року, яка підтверджує отримання відповідачем зазначеної грошової суми від позивача, що відповідає вимогам ч.2 ст. 1047 ЦК України. В розписці сторони також оговорили строк повернення позики - до 01 серпня 2013 року. Відповідач в своїх письмових запереченнях підтверджує факт укладання договору позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлений строк відповідач гроші позивачу не повернув, сплативши в листопаді 2013 року тільки 2500 гривень. Сума невиконаних зобовязань за договором позики становить 32500 гривень, які і слід стягнути з відповідача на користь позивачу.

Суд не може врахувати письмові пояснення відповідача щодо повернення 1000 гривень в рахунок заборгованості, і відповідно зменшити суму невиконаних зобовязань, оскільки відповідачем всупереч ст.60 ЦПК України на надано відповідних доказів, що підтверджують обставини, на які посилається відповідач.

А тому з відповідача на користь позивача в судовому порядку слід стягнути 32500 гривень, що становить суму невиконаних зобовязань за договором позики від 28 червня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, яке повинне виконуватися належним чином, інший розмір процентів не встановлений договором та законом, - на нього повинна поширюватись цивільна відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, що є способом захисту майнового права та інтересу.

Позивач просить застосувати до відповідача наслідки невиконання зобовязання, передбачені ст.625 ЦК України, з 01 грудня 2013 року по 14 травня 2015 року, і суд враховуючи приписи ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог.

Індекс інфляції за весь час прострочення, а саме за період з 01 грудня 2013 року по 14 травня 2015 року становить 172,089 % за повідомленням Державної служби статистики України, а тому сума інфляційних збитків позивача становить 2342,08 грн., із наступного розрахунку:

32500 грн. х 172,089% : 100% - 32500 грн., де 32500 грн. - сума заборгованості за договором позики, 172,089% - індекс інфляції за весь час прострочення.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних за час прострочення виконання, що становить 1415,75 грн, із наступного розрахунку:

32500 грн. х 3% : 365 днів х 530 днів, де 32500 грн. - сума заборгованості за договором позики, 3% - визначена законом величина від простроченої суми, 365 днів кількість днів в році, 530 днів - кількість днів прострочення грошового зобовязання відповідачем.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Також ч.1 та ч.2 ст.547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язння вчиняється у письмові формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Сторони не укладали між собою правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання шляхом сплати неустойки, а саме пені, а тому жодних законних підстав для стягнення 10600,35 грн., що становить суму пені, відповідно до вимог позивача, не має. В цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики в сумі 32500 грн., з з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 23429,08 грн., а також три процента річних від простроченої суми в сумі 1415,75 грн., а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 57344,83 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 573,45 грн.

Відповідно ст..ст. 547, 549, 625, 1046-1053 ЦК України, керуючись ст. ст.11, 15,60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 28 червня 2012 року 32500 гривень, інфляційних збитків в сумі 23429 гривень 08 копійок, три процента річних в сумі 1415 гривень 75 копійок, а всього 57344 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок чотири) гривні 83 копійки.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 573 гривні 45 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.І.Карабан