Номер провадження: 22-ц/785/5127/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду з зазначеним позовом та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10060,03 грн., посилаючись на те, що відповідачка не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10060,03 грн.. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 повністю визнала позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та не заперечувала проти їх задоволення.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 25 вересня 2013 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8599,86 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконувала, то станом на 13.11.2014 року має заборгованість у розмірі 10060,03 грн., яка складається з:

-заборгованість за кредитом 7750,75 грн.;

-заборгованість за відсотками за користування кредитом 2,97 грн.;

-пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 1351,07 грн.;

-штраф (фіксована частина) 500 грн.;

-штраф (процентна складова) 455,24 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обовязків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашала кредит, та не сплачувала відсотки за користування коштами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідачка підписала договір кредиту добровільно, що свідчить про те, що всі умови кредитного договору сторонами визначено як обовязковими для виконання та ніяких заперечень щодо них відповідачем не висловлювалось.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 26.02.2015 року подала власноруч написану заяву про визнання позовних вимог Банку та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.36). Також відповідачка не спростовувала факт отримання кредитних коштів у суді першої інстанції, тому посилання її представника в апеляційній скарзі на її юридичну необізнаність та відсутність доказів отримання кредиту не заслуговує на увагу.

У п. 15 заяви позичальника зазначено, що «Я згодна, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами, тарифами складає між мною та Банком кредитно-заставний договір..», тобто підписуючи дану заяву позичальника, ОСОБА_3 погодилася з умовами та правилами Банку та уклала відповідний договір.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року.

Також апелянт заперечує нараховану заборгованість за кредитним договором, вважає її неправильною, але у свою чергу своїх розрахунків не надає.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює, та визнання відповідачкою позову не суперечило закону та не порушувало права, свободи та інтереси інших осіб, що було перевірено судом першої інстанції та узгоджується з розясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини сторін у справі до судового розгляду».

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_2