АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1046/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2688/15Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Корнієнка В.І..,

суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.,

при секретарі : Рибак О.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

04 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Кобеляцького районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення грошових коштів.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що 10 вересня 2013 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений Договір № 708931 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі». Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто так». Договір укладався шляхом його підписання сторонами договору та підписання додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до додатку № 1 договору придбавався автомобіль марки ZAZ, модель Forza, вартість автомобіля на час укладання договору становить 88800 грн.

Відповідно до вимог ст. 4 Договору учасник, який бажає придбати автомобіль, зобов'язується виконати зобов'язання, передбачені договором про адміністрування в порядку та строки визначені договором. Після укладення договору позивач став беззаперечно виконувати умови договору, однак відповідач, користуючись юридичною необізнаністю, уклав з ним договір, який суперечить вимогам законодавства, а саме: Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У зв'язку з тим, що договір укладений без мети його виконання і не несе за собою реальних наслідків, тобто жоден із учасників групи, та інших груп, які уклали подібні договори не отримав і ніколи не отримає жодного автомобіля, ОСОБА_2 06 січня 2015 року направив відповідачу заяву про розірвання договору та заяву з вимогою повернення сплачених ним коштів. 20 січня 2015 року відповідач повідомив, що договір розірвано, але внесені ним кошти не були повернуті. З урахуванням викладеного, позивач прохав визнати недійсними пункти 12.1.1, 12.1.2 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між сторонами. Стягнути із ТОВ «АВТО ПРОСТО» сплачені ним платежі на виконання договору в сумі 49571,57 грн. та 91464 грн. - неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей, які ТОВ «АвтоПросто» мало повернути ОСОБА_2 після розірвання договору.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано недійсним пункт 12.1.1 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2, який у договорі викладений таким чином : сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Визнано недійсним пункт 12.1.2 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2, який у договорі викладений таким чином: максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «Авто Просто» заяви про дострокове розірвання договору.

Стягнуто із ТОВ «АВТО ПРОСТО» (03045 м. Київ, Столичне шосе, 90; 01601 м. Київ, вул. Воровського,24, корпус 1; Р/р 7000 в Філії "КІБ" ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300379 код ЗКПО 35509011) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1, мешканця АДРЕСА_2, сплачені ним за договором № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» платежі в сумі - 49571,57 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят одну грн. 57 коп.) грн.

Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» (03045 м. Київ, Столичне шосе, 90; 01601 м. Київ, вул. Воровського,24, корпус 1; Р/р 7000 в Філії "КІБ" ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300379 код ЗКПО 35509011) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1, мешканця АДРЕСА_2 - 91464 грн. ( дев'яносто одну тисячу чотириста шістдесят чотири грн.),- неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, які ТОВ «АВТО ПРОСТО» повинне повернути ОСОБА_2 після розірвання договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі».

Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» (03045 м. Київ, Столичне шосе, 90; 01601 м. Київ, вул. Воровського,24, корпус 1; р/р 7000 в Філії "КІБ" ПАТ Креді Агріколь Банк", МФО 300379 код ЗКПО 35509011) на користь держави судовий збір в сумі 1410,36 грн. ( одна тисяча чотириста десять грн. 36 коп.).

ТОВ «Авто Просто» не погодилося з вказаним рішенням та подало на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду в цій частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо несправедливості умов договору, укладеного між сторонами та безпідставність задоволення вимог щодо стягнення з товариства неустойки.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, і не заперечується сторонами, що 10 вересня 2013 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 був укладений договір за № 708931 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі». Предметом цього договору є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто так» (а.с.4-9).

Також встановлено, що договір був укладений шляхом його підписання сторонами та підписання додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору, та відповідно до якого придбавався автомобіль марки ZAZ, модель Forza, вартість якого на час укладання договору становить 88800 грн. (а.с.10)

Умовами ст. 4 Договору було визначено, що періодичні платежі об'єднуються Фінансовою установою для придбання Автомобілів для Учасників у Постачальника та для виконання зобов'язань з повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами. Використання періодичних платежів для інших цілей, ніж зазначені вище, забороняється (а.с.6).

Далі, судом встановлено , що ОСОБА_2 беззаперечно виконував умови договору, а саме: вчасно вносив періодичні платежі, про що свідчать копії квитанцій ( а.с.12-16).

Згідно п.12.2.1 договору обумовлено, що Учасник, який бажає достроково розірвати договір має повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» в письмовому вигляді ( а.с.8).

Позивачем 06 січня 2015 року було надіслані письмові заяви про розірвання договору та повернення сплачених ним коштів, які згідно поштового повідомлення отримані ТОВ «АВТО ПРОСТО» 14 січня 2015 року(а.с.17,18,19).

Листом від 16 січня 2015 року Товариство повідомило ОСОБА_2, що договір розірвано згідно ст. 3 Розділу І , п.12.1 ст.12 Розділу ІІ Договору, але поверненню підлягають Періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень п.12.1 ст.12 Розділу ІІ Договору, а саме максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1. не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання Договору (а.с.20).

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Згідно ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можливо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Закон передбачає визнання недійсним укладеного договору, тобто такого, який підписаний і погоджений обома сторонами. І та обставина, що споживач, будучи юридично необізнаний підписав договір і таким чином погодив його, ніяким чином не є перешкодою для визнання недійсною окремої частини договору внаслідок її незаконності.

Встановивши, що п.12.1.2 договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2, порушує принцип добросовісності, а саме: неповернення сплачених коштів у період двох років, оскільки: умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, за якими: ТОВ «АВТО ПРОСТО» користується коштами споживача, а сам споживач взагалі не має ніяких прав; умови договору завдають шкоди позивачеві, так як ОСОБА_2 втратив значну суму коштів, погіршив свій матеріальний стан, потерпає від знецінення коштів і не має права їх повернути, обґрунтованим є висновок місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання щодо пункту недійсним.

З огляду на це, беручи також до уваги і відсутність іншого розрахунку, правомірним є висновок місцевого суду щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 сплачені ним згідно умов договору платежі.

Посилання представника відповідача на відповідність такого пункту ліцензійним умовам, які затверджені відповідними установами, не є беззаперечним доказом добросовісності та справедливості положень п. 12.1.2 щодо особи позивача, і не може розцінюватися як необхідність безумовного їх застосування, оскільки вони носять загальний характер.

При цьому колегія суддів не може погодитися з рішенням суду щодо визнання недійсним пункту 12.1.1 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2, умовами якого визначено, що сума періодичних платежів, яка підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Так, відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи встановлено, що при укладенні договору ОСОБА_2 погодився з тим, що сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Аналізуючи норми чинного законодавства та вказані умови договору, колегія суддів не вбачає у п. 12.1.1. умов, які б порушували права споживача, та приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", для визнання їх несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСОБА_2 добровільно погодивсь на укладення спірного правочину, сплачував по ньому періодичні платежі, не оскаржував їх протягом тривалого часу, а отже, не вважав його несправедливим до моменту звернення з вимогою про його розірвання, на що беззаперечно погодився відповідач, який, в свою чергу, має право на утримання відступної суми, обумовленої умовами договору.

Не погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Проте, як встановлено судом, умовами оспорюваного договору було визначено терміни повернення внесених позивачем платежів - не пізніше двох років з моменту розірвання договору. Дана норма була визнана недійсною лише рішенням суду за вимогами ОСОБА_2

Внаслідок цього, на момент звернення ОСОБА_2 з даним позовом, вимоги щодо стягнення з ТОВ «Авто Просто» неустойки є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року в частині визнання недійсним п. 12.1.1 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 та в частині стягнення з ТОВ «Авто Просто» неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей в сумі 91464 гривень, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року - скасувати, в частині визнання недійсним п. 12.1.1 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 та в частині стягнення з ТОВ «Авто Просто» неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей в сумі 91464 гривень.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» про визнання недійсним п. 12.1.1 Договору № 708931 від 10 вересня 2013 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 та вимог про стягнення неустойки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді : /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Г.Л. Карпушин

КОПІЯ ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко