н/п 2/490/4818/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за договором б/н від 26.12.2007 року в розмірі 28 028 грн. 15 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2014 року вимоги позову було задоволено у повному обсязі.

У червні 2014 року відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення з тих підстав, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через невірну вказівку позивачем її прізвища, а докази, на які вона посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки позивачем при зверненні до суду із позовом було пропущено строки позовної давності. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року заяву було задоволено: заочне рішення було скасовано, а справу призначено до судового розгляду у загальному порядку.

В ході розгляду справи по суті представник позивача визнав факт пропуску строку позовної давності стосовно частини вимоги, у звязку з чим надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам та комісії за договором б/н від 26.12.2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 11.06.2012 року по 30.04.2015 року у розмірі 8 233 грн. 23 коп.

Представник відповідача у судовому засіданні уточненні вимоги позову не визнала, при цьому просила відмовити у задоволенні позову через пропуск позивачем строків позовної давності.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

26 грудня 2007 року відповідач уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н, за яким отримав кредит у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Для виконання зобовязання Банк надав Позичальнику Кредитну картку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. При цьому, відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії Договору складає 12 місяців з дня його підписання. У випадку, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Судом встановлено, що укладення договору відбулося шляхом заповнення та підписання відповідачем заяви. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що заява, памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, є укладеним між сторонами Договором про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, на умовах, передбачених чинним договором.

Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачці кошти у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Однак, відповідач зобовязання за Договором у повному обсязі не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість перед Банком у розмірі 27 778 грн. 15 коп., з яких: 5 954 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом; 8 115 грн. 59 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 147 грн. 18 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 1 380 грн. 86 коп. штраф (процентна складова).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що неналежним виконанням відповідачкою її зобовязань права ПАТ КБ «Приватбанк» були порушені.

В той же час, законодавцем встановлено строк, протягом якого позивач може використати судовий спосіб захисту свого порушеного права.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Строк дії кредитної картки, яка видана на імя відповідачки, закінчився 31 травня 2008 року.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Оскільки позивачем не було доведено факту видачі відповідачці нової кредитної картки, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності розпочинається 01 червня 2008 року і спливає 31 травня 2011 року, оскільки сторонами не було укладено письмової угоди про збільшення строків позовної давності.

При визначенні таких строків, суд виходить із правових позицій, викладених у постановах Верховного суду України у справах № 6-14цс14, № 6-103цс14, № 6-167цс14, які в силу статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, в тому числі і для суду.

Так, Верховний суд України у постанові від 24 вересня 2014 року зробив висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці, тобто 31 травня 2008 року.

Крім того, Верховний суд України також зазначає, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. В той же час, після закінчення строку дії Договору, укладеного між сторонами, банк не видавав відповідачці грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором від 26 грудня 2007 року не виконав.

Отже, суд приходить до переконання, що посилання позивача на те, що із закінченням строку дії картки настала кінцева дата виконання Позичальником останнього щомісячного платежу, а не припинення зобовязання в цілому, не є такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому судом при винесенні рішення не враховуються. При цьому, у випадку спливу строку позовної давності до основної вимоги, спливає також строк позовної давності додаткових вимог, як то, зокрема, неустойка (ч. 1 ст. 266 ЦК України).

Таким чином, оскільки 31 травня 2008 року настав строк, у який відповідачка мала у повному обсязі погасити перед Банком свої грошові зобовязання, то саме з 01 червня 2008 року має початок обчислення строків позовної давності. В той же час, позивач звернувся до суду із позовом лише у листопаді 2013 року, тобто через 2 роки та 5 місяців після спливу законодавчо встановленого строку звернення до суду. За такого, з урахуванням положень ч. 4 ст. 267 ЦК України суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити у повному обсязі за пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН