Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4644/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, третя особа - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 в. Мелітополі Запорізької області шляхом виселення з неї ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_7 Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва від 26.06.2013р., акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 25.06.2013p., є власником вказаної квартири. На даний час в належній йому квартирі проживають відповідачі, чим чинять йому перешкоди у користуванні нею. На його звернення про звільнення незаконно займаної квартири відповідачі не реагують, у зв»язку з чим, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України просить в судовому порядку усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з неї всіх відповідачів.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької області без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати.

Апелянти, будучи повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду Запорізької області не з»явились. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд справи, оскільки його сини ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які є відповідачами у справі, на теперішній час знаходяться на роботі за кордоном.

З»ясувавши думку представника позивача - адвоката Зімбіцької І.Ю., яка заперечувала проти відкладення розгляду справи, колегія вважає, що справу можна розглянути у відсутності відповідачів з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у якій відкрито 06 січня 2015р., з усіх повідомлених належним чином відповідачів у судові засідання в ході розгляду справи судом першої інстанції з»являвся лише ОСОБА_2 (поштові повідомлення про вручення повісток - а.с. 48-51, 91-94, журнали судових засідань - а.с. 61, 106), а решта відповідачів не з»являлись, не надаючи заяв про причини їх відсутності.

Першу повістку у судове засідання апеляційного суду на 30.07.2015р. відповідачі не отримали, внаслідок чого вона повернулась у зв»язку із закінченням терміну зберігання. Друга повістка у судове засідання апеляційного суду на 01 жовтня 2015р. направлена відповідачам поштою та одночасно через житловий орган, та була вручена відповідачам.

Зважаючи на вказане, колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а зазначені в заяві обставини, які не підтверджені відповідними доказами, не є перешкодою для розгляду справи апеляційним судом, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія розглянула справу у відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача ОСОБА_6 - адвоката Зімбіцьку І.Ю., вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_9 зобовязується повернути ОСОБА_10 до 01.04.2011р. отримані в борг кошти в сумі 26000 доларів США.

На виконання зобовязань ОСОБА_9 за договором позики 01.10.2010р. між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з одного боку, та ОСОБА_10, з іншого боку, був укладений договір іпотеки від 01.10.2010р., предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала в рівних частках ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20.02.2006р.

01.10.2010р. у Держаний реєстр іпотек було внесено запис про реєстрацію іпотеки ( а.с. 9).

ОСОБА_9 не виконав свої зобовязання за договором позики, не повернувши позичені кошти в обумовлений в договорі строк, тому ОСОБА_10 звернувся до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису.

27.11.2012р. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновим О.А. було вчинено нотаріальний напис № 4737 про звернення стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 для погашення боргу ОСОБА_9 перед ОСОБА_10 за договором позики, який було звернуто до примусового виконання.

Згідно протоколу № 05/091/13/І-2 проведення прилюдних торгів від 21.06.2013р. з реалізації вказаної квартири переможцем торгів став ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 26.06.2013р., ОСОБА_6 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7, 8).

В цій квартирі залишились зареєстрованими та проживають колишні власники - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_7, які не були власниками цієї квартири ( а.с. 11).

30.08.2013р. позивач звернувся до відповідачів з нотаріально посвідченою заявою, в якій просить в тридцятиденний термін з моменту отримання заяви знятися з реєстраційного обліку та звільнити вищевказану квартиру, належну йому на праві власності (а.с.12), проте відповідачі до тепер продовжують мешкати у квартирі позивача та не знімаються з реєстраційного обліку.

Тому ОСОБА_6 звернувся з відповідним позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом їх виселення в судовому поряку.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що, не звільняючи квартиру та продовжуючи в ній мешкати, відповідачі порушують право власності нового власника квартири, яке у відповідності до вимог ст. 321 ЦК україни є непорушним, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України усунув ці порушення шляхом виселення всіх відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі відповідачі вказують на те, що відносно них судом допущено порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що справу було розглянуто у відсутності інших відповідачів, крім ОСОБА_2, що позбавило їх можливості висловити свою позицію відносно вимог позивача, тому вважають рішення упередженим і необгрунтованим.

Проте вказані ствердженя не відповідають матеріалам справи та вимогам норм процесуального закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що всі відповідачі були повідомлені про судові засідання в ході слухання справи судом першої інстанції, про що свідчать поштові повідомлення про отриманями ними судових повісток ( а.с. 48-51, 91-94), але в судові засідання з»являвся лише відповідач ОСОБА_2. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного клопотання від інших відповідачів про відкладення розгляду справи через будь-які поважні причини. Тому у суду не було підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи у останньому судовому засіданні 16 червня 2015р.

Отже, не виконання відповідачами своїх процесуальних обов»язків щодо інформування суду по причини неявки та ненадання заяв про відкладення справи мало передбачені ст. 169 ЦПК України правові наслідки щодо розгляду справи у їх відсутності. При цьому, жоден з відповідачів не скористався своїм правом на надання письмових заперечень проти позову, тому їх посилання на неврахування судом їх позиції, є надуманими.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, а саме, положень ст. 109 ЖК УРСР, за якими їх не може бути виселено без надання іншого житла, колегія встановила наступне.

За змістом ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказана норма розповсюджується на правовідносини між іпотечним кредитором та іпотекодавцями до моменту переходу права власності на іпотечне майно до добросовісного набувача в порядку реалізації предмета іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_6 придбав спірну квартиру з прилюдних торгів та належним чином оформив право власності на цю квартиру, отримавши свідоцтво про право власності та внесши ці дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі намагались визнати торги недійсними, але рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2013р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція", ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири № АДРЕСА_2 та скасування протоколу № 05/091/13/І-2 від 21.06.2013р. про проведення прилюдних торгів.

Отже, оскільки право власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірну квартиру припинилось з моменту її продажу на прилюдних торгах, переможцем яких став позивач, то новий власник квартири вправі ставити питання про усунення йому перешкод в користуванні власністю, які заявлено позивачем з підстав, передбачених цивільним кодексом, зокрема, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, які регулюють захист права власності.

Також апелянти вказують, що їх не може бути виселено із квартири без дозволу органу опіки та піклування як сім»ю, що має неповнолітню дитину.

Дійсно, в позові ставиться питання про виселення разом з батьком ОСОБА_5 із спірної квартири його малолітньої дитини - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.н.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ані ОСОБА_5, ані його син не є співвласниками квартири № АДРЕСА_2. Крім того, ОСОБА_5 зареєстрований в цій квартирі лише з 20.08.2013р., що вбачається з довідки Мелітопольського міського відділу Міграційної служби ( а.с. 32), тобто вже після того, як власником квартири став ОСОБА_6, а право власності його батьків і брата на спірну квартиру припинилось у зв»язку з її продажем на прилюдних торгах.

Тобто така незаконна реєстрація ОСОБА_5 в спірній квартирі без згоди власника не породжує у нього права користування квартирою, а відтак не виникає право користування таким житлом і у його дитини, яке є похідним від прав батьків, оскільки у відповідності до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Таким чином, колегія вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують викладених у рішення правильних і обгрунтованих висновків, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеяційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.