Справа № 165/2676/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Свередюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/1542/15 Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Шугалова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про розяснення рішення Апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волинська фабрика гофротари», про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» про визнання припиненим договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Кредобанк», правонаступником якого відповідно до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги та прав за забезпечувальними документами № 01 від 25 березня 2014 року є ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал», та ТОВ «Волинська фабрика гофротари» було укладено кредитний договір № 02/10, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000000 грн. на погашення кредитної заборгованості та несплачених відсотків за іншими кредитними договорами зі сплатою 16 % річних строком до 24 квітня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 05 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві приватної власності, а саме: пятикімнатну квартиру № 103 у двох рівнях загальною площею 104,8 кв. м., житловою площею 58,9 кв. м., розташовану на 5-му та 6-му поверхах 9-ти поверхового цегляного будинку № 26 на 15-му Мікрорайоні в м. Нововолинську Волинської області. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 376720 грн.

В обумовлений кредитним договором строк ТОВ «Волинська фабрика гофротари» заборгованість не повернуло.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Львівській торгово-промисловій палаті від 04 жовтня 2013 року стягнуто з позичальника на користь банку 40714921,54 грн. заборгованості за кредитним договором № 02/10 від 27 квітня 2010 року.

Станом на 15 жовтня 2014 року вказане рішення Третейського суду не виконано.

Враховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на відповідний вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору.

13 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» про визнання припиненим договору іпотеки, посилаючи на те, що між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Волинська фабрика гофротари» 26 червня 2012 року було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, якою встановлено нову відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 18,9 % річних, та погоджено нові терміни повернення кредиту і відсотків. Вважає, що такі зміни мали бути здійснені тільки після державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, чого зроблено не було.

Договором іпотеки не передбачалося можливості збільшення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, без згоди іпотекодавця.

Тому просив визнати договір іпотеки від 05 грудня 2011 року припиненим, визнати припиненим іпотечне обтяження майна за цим договором та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Рішенням Нововолинського міського суду від 11 вересня 2015 року первісний позов задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Волинська фабрика гофротари» за кредитним договором № 02/10 від 27 квітня 2010 року в розмірі 40714921 грн. 54 коп., що складається з 30326531 грн. 31 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 9081168 грн. 04 коп. нараховані проценти, 1236529 грн. 41 коп. прострочена заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 500 грн. прострочена комісія за адміністрування кредиту, 25 грн. 21 коп. пеня по простроченій комісії за адміністрування кредиту, 34292 грн. 50 коп. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 35875 грн. 07 коп. пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 грудня 2011 року, реєстровий номер 5241, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 (договір факторингу із відступленням прав вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 1 від 25 березня 2014 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» та ПАТ «Кредобанк»): пятикімнатну квартиру № 103 (сто три) у двох рівнях, квартира розташована на 5 та 6 поверхах 9-ти поверхового цегляного будинку, загальною площею 104,8 кв. м., житловою площею 58,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, 15-й МікрорайонАДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на праві власності, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» права продажу вказаної квартири від імені її власника ОСОБА_3 будь-якій особі-покупцеві.

Встановити початкову ціну квартири № 103 в будинку № 26, що на 15-му Мікрорайоні в м. Нововолинську Волинської області на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» про визнання припиненим договору іпотеки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» задоволено.

Постановлено рішення Нововолинського міського суду від 11 вересня 2015 року в даній справі змінити, замінивши у другому абзаці резолютивної частини рішення слова «надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» права продажу вказаної квартири від імені її власника ОСОБА_2 будь-якій особі-покупцеві» словами «проведення прилюдних торгів».

Доповнити резолютивну частину рішення після абзацу третього новим абзацом такого змісту: «Грошове вираження початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації 376720 (триста сімдесят шість тисяч сімсот двадцять) грн.».

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп.

18 грудня 2015 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» подало заяву про розяснення резолютивної частини рішення апеляційного суду в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом наведеної правової норми обовязковою умовою розяснення судом ухваленого ним рішення є його незрозумілість особам, яких воно стосується.

Свою заяву про розяснення рішення ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» обґрунтовує тим, що йому є не зрозумілим рішення Апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року в частині необхідності призначення субєкта оціночної діяльності (незалежного експерта) для проведення оцінки предмета іпотеки з метою встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки, оскільки в самому рішенні вже зазначена початкова ціна продажу предмета іпотеки.

Однак в мотивувальній частині рішення апеляційного суду від 04 листопада 2015 року детально викладено мотиви, з яких апеляційний суд дійшов своїх висновків, в тому числі й в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Зокрема, в рішенні зазначено, що як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Саме таку початкову ціну продажу предмета іпотеки навів суд першої інстанції в своєму рішенні. В цій частині рішення місцевого суду апеляційним судом залишено без змін.

Необхідність доповнення рішення шляхом зазначення у ньому грошового вираження початкової ціни продажу предмета іпотеки обґрунтована тим, що згідно з ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 травня 2015 року № 6-61 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Пунктом 1.6 договору іпотеки від 05 грудня 2011 року іпотекодавець та іпотекодержатель узгодили заставну вартість предмета іпотеки в сумі 376720 грн. (т. 1, а. с. 7-12).

Тому, виходячи з вищенаведених обставин справи та положень законодавства, резолютивну частину рішення слід доповнити вказівкою про грошове вираження початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у вказаній сумі, встановленій за згодою сторін договору іпотеки.

Тобто резолютивна частина рішення приведена у відповідність з правовою позицією Верховного Суду України.

Разом з тим, в мотивувальній частині рішення апеляційного суду зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно з п. 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 року № 68/5, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами і доповненнями).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що оскільки реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах здійснюється в межах процедури виконавчого провадження, то незалежно від зазначеної у рішенні суду початкової ціни реалізації предмета іпотеки, в обовязки державного виконавця входить визначення такої ціни за вказаною вище процедурою. При цьому майно передається на реалізацію за початковою ціною, визначеною саме державним виконавцем, а не рішенням суду.

Отже апеляційним судом детально розяснено як необхідність доповнення рішення в означеній частині, так і підстави того, що зазначене у рішенні грошове вираження початкової ціни продажу предмета іпотеки не може застосовуватися при його реалізації на прилюдних торгах, оскільки початкова ціна реалізації предмета іпотеки в такому випадку визначається за процедурою, встановленою для виконання судових рішень.

Рішення апеляційного суду, в тому числі його резолютивна частина, викладено у відповідності з вимогами ст. 316 ЦПК України, є чітким і зрозумілим, тому підстави для розяснення рішення відсутні, в звязку з чим у задоволенні заяви позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 221, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про розяснення рішення Апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волинська фабрика гофротари», про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» про визнання припиненим договору іпотеки,

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: