Справа № 204/2617/15-ц
Провадження № 2/204/1480/15
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Данілян Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позову зазначила, що з 2011 року вони разом з відповідачем проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відповідач по справі кохав її, дуже турботливо ставився до неї та її доньки від першого шлюбу, ОСОБА_5. Пізніше у них зявився син, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6. Вони з відповідачем проживали однією родиною, між ними склалися усталені стосунки. У 2013 році відповідач почав зловживати спиртними напоями та погано ставитися до позивача, ображав її та агресивно відносився, застосовував фізичне насилля, в результаті чого вона була вимушена звернутися до правоохоронних органів, але це нічого не дало. Позивач зазначає, що відповідач перешкоджає їй та дітям користуватися їхнім житлом під загрозою зміни замків, забрав у неї ключі від квартири та стверджує, що в неї відсутні будь-які законні підстави мешкати у квартирі. В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просив суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користуванні квартирою № 2 у будинку № 7, що розташований в провулку Енергетичний міста Дніпропетровська.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечуючи проти позову суду пояснив, що він не чинить перешкод позивачу у користуванні квартирою, ключі від квартири він в неї не забирав, тому що вона сама йому їх залишила та переїхали жити до іншого помешкання, оскільки в них почалися псуватися відносини у родині. Посилання позивача на те, що відповідач нібито не пускає її в квартиру, не відповідає дійсності, оскільки відповідач не чинить їй перешкод у користуванні та проживанні в квартирі та бажає її повернення додому. В зв'язку із зазначеним відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, надуманими та просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, відповідач до початку розгляду справи по суті подав зустрічну позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, яку ухвалою суду від 29.05.2015 року залишено без руху, та ухвалою суду від 04.06.2015 року повернуто у звязку з не усуненням недоліків.

Представник третьої особи ОСОБА_4, проти задоволення позову не заперечувала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що вона знайома з позивачем та відповідачем, знає їх як родину та є їхньою сусідкою. Познайомилися вони у 2011 році. На час знайомства відносини між позивачем та відповідачем були добрі, на теперішній час зі слів позивача їй стало відомо, що позивач проживає окремо, оскільки в їх родині почалися сварки. Про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачу, їй відомо тільки зі слів позивача, особисто цього вона не бачила а тому підтвердити даний факт не може.

Допитана у якості свідка, ОСОБА_9, суду пояснила, що вона є класним керівником старшої дочки позивача. Познайомилася з позивачем та відповідачем коли вони привели дочку позивача навчатися до школи. Відносини між сторонами були дуже гарні, а відповідач дуже тепло ставився до позивача. Відповідач приходив на шкільні збори батьків, допомагав робити ремонт у школі. Зі слів позивача їй стало відомо, що вона на теперішній час переїхала та проживає за іншою адресою, оскільки у родині почалися сварки. Про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачу, їй відомо тільки зі слів позивача, особисто цього вона не бачила а тому підтвердити даний факт не може.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що у 2011 році вона проживала у квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Енергетичний, б. 7, кв. 2. Позивач та відповідач приходили дивитися зазначену квартиру з метою придбати її у власність. За квартиру розплачувалися частками і коли виплатили усю суму, вони оформили договір та вона виїхала з квартири, а сторони поселилися в ній та почали там проживати. Про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачу їй не відомо, особисто цього вона не бачила а тому підтвердити даний факт не може.

Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні та допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони по справі з 2011 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-КИ № 372017 у сторін по справі народилася дитина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав № 33790742 від 10.04.2012 року квартира розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Енергетичний, б. 7, кв. 2 належить в цілому на праві приватної власності відповідачу по справі ОСОБА_3 (а.с. 27) на підставі договору дарування квартири від 29.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_11Д, та зареєстровано у реєстрі за № 7196 (а.с. 26).

У квартирі розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Енергетичний, б. 7, кв., власником якої є відповідач, зареєстрована позивач по справі, згідно реєстраційного штампу у посвідці на постійне проживання, ОСОБА_1 (а.с. 6-8). Крім того, як вбачається з пояснень сторін, разом з позивачем та відповідачем по справі у зазначеній квартирі проживали їх малолітній син, ОСОБА_6, та донька позивача від першого шлюбу, ОСОБА_5.

Позивач при зверненні до суду посилається на те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, позбавивши її можливості користуватися квартирою.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як встановлено судом, власником квартири яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Енергетичний, б. 7, кв. 2 відповідач по справі ОСОБА_3.

Згідно ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, до виниклих правовідносин сторін застосовуються норми права, що регулюють відносини володіння та користування власністю членами сім'ї власника житла та особисто самим власником.

Як на підставу позовних вимог, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач погано до неї ставився, ображав та застосовував до неї фізичне насилля, в результаті чого вона була вимушена звернутися до правоохоронних органів, однак зазначені пояснення позивача судом не беруться до уваги, оскільки на підтвердження цих обставин позивачем не надано належних доказів.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач погрожував їй змінити замки та не впускати до квартири та забрав у неї ключі, оскільки це не підтверджене жодними належними й допустимими доказами по справі. Крім того, зазначені факти спростосувуються поясненнями відповідача, визнаними позивачем, про те, що вона самовільно залишила ключі від квартири та переїхали жити до іншого помешкання у звязку з частими сварками у родині.

В той же час, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою, не заперечує проти її проживання разом з дітьми в квартирі та бажає аби позивач повернулася проживати разом з ним.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були заявлені для виклику позивачем суду пояснили, що всі вони особисто не можуть підтвердити факту того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки їм це відомо тільки зі слів позивача, тобто опосередковано.

Слід зазначити, що для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, та суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що кожний із допитаних в судовому засіданні свідків, свідчив про відомі йому обставини справи опосередковано, на підставі повідомлених йому фактів позивачем, та приймаючи до уваги той факт, що кожен із свідків свідчив на користь сторони у справі, яка заявляла клопотання про допит даного свідка в судовому засіданні, суд критично ставиться до показів свідків в даній справі та не приймає їх до уваги.

Крім своїх усних пояснень, позивач не надала суду жодного належного доказу чинення відповідачем перешкод у користуванні квартирою.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт чинення перешкод позивачу у користуванні квартирою, оскільки на підтвердження цих обставин не надано жодних належних та допустимих доказів.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України та керуючись 1, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні власністю залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез