Справа № 159/4762/15-ц
Провадження № 2/159/1358/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю відповідача за первісним позовом (вона ж - позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за первісним позовом кредитної спілки «Єдність» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Єдність» про визнання кредитного договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом (далі позивач за первісним позовом, КС, спілка, кредитор) 31.08.15 р. звернулась до суду з вказаним вище первісним позовом, мотивуючи тим, що за постановою Господарського суду Рівненської області від 13.06.12 р. вона визнана банкрутом та введено процедуру її як підприємства ліквідації. За ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.04.13 р. ліквідатором кредитної спілки призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 (далі ліквідатор). Зазначає, що в ході ведення ліквідаційної процедури ліквідаторові стало відомо про існування боргу за кредитним договором від 25.07.07 р. № 961 к (далі кредитний договір). Вважає, що борг підлягає стягненню з відповідачів. 25.07.07 р. між нею та відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 (далі відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1, позичальник) було укладено кредитний договір у розмірі 8 419 грн. 35 коп., та остання зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним на умовах кредитного договору. Зазначає що п. 1.3.1 кредитного договору було передбачено плату за використання кредитних коштів в розмірі 22, 5 % на фактичний залишок заборгованості за кредитом. П. 1.3.2 кредитного договору було встановлено, що нарахування процентів здійснюється по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, що є наступним за тим, у якому був виданий кредит та нараховані проценти. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, у разі сплати обов»язкових платежів пізніше терміну, визначеного у п. 1.2.3 кредитного договору позичальник сплачує їй проценти з розрахунку 1 процент від суми платежу за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості від суми несплаченого вчасно платежу. Відповідачеві за первісним позовом ОСОБА_1 надсилався лист з вимогою про необхідність сплати боргу. П. 1.2.2 кредитного договору встановлено обов»язок позичальника у будь - якому випадку повернути кредит повністю та вчасно, згідно з графіком погашення кредиту. Як передбачено п. 1.2.3 кредитного договору та графіком погашення кредиту, кінцевий строк повернення кредиту 25.07.10 р.. Вона прийняті на себе зобов»язання за кредитним договором перед відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_1 виконала у повному обсязі, надавши кредит, що стверджується видатковим ордером № 1 774 від 25.07.07 р... Тоді ж на забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором було укладено з відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 (далі відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, поручитель ОСОБА_2П.) - договір поруки № 872п, за яким остання прийняла на себе обов»язок солідарно відповідати з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 як позичальником - за зобов»язаннями останньої за кредитним договором. За п. 3.1 договору поруки, його сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, поручитель ОСОБА_2 і позичальник несуть солідарну відповідальність за кредитом на всю суму заборгованості на час подання позову. Відповідачеві за первісним позовом ОСОБА_2 було надіслано вимогу про необхідність сплати боргу. Тоді ж на забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором було укладено і з відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_3 (далі відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, поручитель ОСОБА_3І.) - договір поруки № 872п - 1, за яким остання також прийняла на себе обов»язок солідарно відповідати з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 як позичальником - за зобов»язаннями останньої за кредитним договором. За п. 3.1 договору поруки, укладеного з ОСОБА_3, його сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, поручитель ОСОБА_3 і позичальник несуть солідарну відповідальність за кредитом на всю суму заборгованості на час подання позову. Відповідачеві за первісним позовом ОСОБА_3 також було надіслано вимогу про необхідність сплати боргу. За умовами кредитного договору (п. 10.1), термін його дії з дня його укладення до повного погашення суми кредиту, процентів, плати за кредит, інших зобов»язань за ним. Як зазначено у п. 7.1 кредитного договору, у разі сплати обов»язкових платежів пізніше терміну, визначеного у п 1.2.3 кредитного договору, позичальник сплачує їй проценти із зазначеного вище розрахунку. Сума боргу за станом на 01.05.15 . складає 28 209 грн. 35 коп., з яких: 3 209 грн. 35 коп. заборгованість за кредитом; 25 000 грн. нараховані відсотки згідно з п. 7.1 кредитного договору. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів за первісним позовом загальну суму боргу за кредитним договором у солідарному порядку, а також - судові витрати у справі.

29.09.15 р. відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано суду зустрічний позов до позивача за первісним позовом про визнання кредитного договору частково недійсним, обґрунтований тим, що вимога про стягнення з неї та поручителів процентів є несправедливою і кредитний договір у цій частині є невідповідним положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Покликається на зміст п. «д» ч. 2 ст. 11 цього ж Закону і вказує, що сума процентів є непропорційною сумі кредиту, а тому просить її зустрічний позов задовольнити та визнати кредитний договір у частині його п. 7.1 - недійсним.

За ухвалою суду від 06.10.15 р. обидва позови були об»єднані в одне провадження.

29.09.15 р. відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 подано суду письмове заперечення проти первісного позову, вмотивоване тим, що вона заборгованості перед позивачем не має. Крім того, зазначає, що останньою пропущено строк позовної давності для звернення з розглядуваним позовом. А тому просить у задоволенні позову відмовити.

Тоді ж відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 було подано суду письмове заперечення проти первісного позову, вмотивоване тим, що хоча вона, дійсно, виступала поручителем перед позивачем за договором поруки за зобов»язаннями відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 за кредитним договором, однак, договір поруки (п. 4) вступає у силу з моменту його підписання і втрачає її з моменту закінчення забезпеченого ним зобов»язання. П. 1.2.3 кредитного договору визначено, що остаточне погашення кредиту має бути здійснено не пізніше 25.07.10 р.. Вважає, що позивач мала б звернутись з розглядуваним позовом до суду з вимогами до неї як поручителя не пізніше 25.01.11 р., чого не зробила, а тому пропустила строк позовної давності та порука є припиненою. А тому просить у задоволенні позовних вимог щодо неї відмовити.

Тоді ж відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 було подано суду письмове заперечення проти первісного позову, вмотивоване тим, що хоча вона, дійсно, виступала поручителем перед позивачем за договором поруки за зобов»язаннями відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 за кредитним договором, однак, договір поруки (п. 4) вступає у силу з моменту його підписання і втрачає її з моменту закінчення забезпеченого ним зобов»язання. П. 1.2.3 кредитного договору визначено, що остаточне погашення кредиту має бути здійснено не пізніше 25.07.10 р.. Вважає, що позивач мала б звернутись з розглядуваним позовом до суду з вимогою до неї як поручителя не пізніше 25.01.11 р., чого не зробила, а тому пропустила строк позовної давності та порука є припиненою. А тому просить у задоволенні позовних вимог щодо неї відмовити.

20.10.15 р до суду надійшло письмове заперечення позивача за первісним позовом (вона ж відповідач за зустрічним позовом) проти зустрічного позову, обгрунтоване тим, що за постановою Господарського суду Рівненської області від 13.06.12 р. вона визнана банкрутом та введено процедуру її як підприємства ліквідації. За ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.04.13 р. ліквідатором кредитної спілки призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 (далі ліквідатор). Зазначає, що в ході ведення ліквідаційної процедури ліквідаторові стало відомо про існування боргу за кредитним договором. Умови кредитного договору його сторонами були погоджені у встановленому законом порядку, нею було виконано у повному обсязі, однак, позичальник прийняті на себе за кредитним договором зобов»язання належно не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Позичальник з моменту укладення кредитного договору деякий час виконувала його умови, визнаючи тим самим їх. Позичальник добровільно ознайомилась та погодилась з усіма умовами кредитного договору під розпис. А тому вважає, що підстав для визнання кредитного договору частково недійсним, передбачених чинним законодавством, немає. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом (він же відповідач за зустрічним позовом) не з»явився, хоча - належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Попередньо подано до суду заяви з проханням розглядати справу у відсутності представника позивача за первісним позовом, де зазначено, що первісний позов підтримується повністю; мається прохання первісний позов задовольнити; проти зустрічного позову висловлене заперечення, прохання у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом (вона ж позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - в судовому засіданні первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що вона, дійсно, 25.07.07 р. уклала з позивачем за первісним позовом кредитний договір, так як їй потрібні були кошти на лікування. Однак, зазначає, що отримала 4 500 грн., а не 8 000 грн. кредиту, що підтверджується графіком погашення кредиту, де вказано суму 4 500 грн. як суму до видачі, що і була нею отримана фактично. Підпис у видатковому касовому ордері їй не належить. Кредит вона погашала певний проміжок часу до 2010 р., сплативши більше 5 000 грн., залишок боргу склав 2 300 грн.. Погасити залишок боргу по тілу кредиту вона згідна, однак, нараховані відсотки вважає неспівмірними. Коли вона мала намір продовжувати проплату по погашенню кредиту у 2010 р., то з»ясувала, що рахунки спілки заблоковані у зв»язку з банкрутством. З того часу з приводу кредиту до неї будь - яких претензій пред»явлено не було. Вважає, що спілка діяла з порушенням закону. Коли вона проводила проплати, то 7 її квитанцій врахованими не були. Кредит оформляла ОСОБА_5 - особа, найнята позивачем за первісним позовом. Членом кредитної спілки вона не була. Умови кредитного договору вона не читала, так як кредит їй був потрібен у зв»язку з погіршенням стану здоров»я. В даний час вона не має майнової можливості сплатити решту боргу по тілу кредиту та проценти. Вимоги про погашення боргу від КС вона не отримувала. Частина квитанцій про сплату боргу у неї збереглась, а частина ні. П. 7.1 кредитного договору порушує її права: при укладенні кредитного договору вона була обманутою, так як умов договору достеменно не розуміла. При явці представника позивача за первісним позовом вона мала б змогу з»ясувати істотні для спору обставини та довести свою правоту. Однак, представник позивача за первісним позовом не з»явився. Вважає, що заборгованість перед позивачем існує, однак, у меншому розмірі, а нараховані проценти не є співмірними з отриманою позикою. Вважає, що позивач за первісним позовом пропустив строк звернення з первісним позовом до суду. Востаннє вона здійснювала проплату на погашення боргу 22.02.10 р. і у подальшому сплачувати змоги не мала, так як реквізити спілки були втрачені. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов - задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат - в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 - в судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що проти задоволення зустрічного позову вона заперечує.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 - в судове засідання також не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що проти задоволення зустрічного позову вона заперечує.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом (вона ж позивач за зустрічним позовом), дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги як позивача за первісним так і позивача за зустрічним позовом безпідставні та не підлягають до задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» - кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Позивач за первісним позовом як кредитна спілка, діє на підставі, зокрема, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про кредитні спілки»; є неприбутковою організацією, заснованою фізособами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об»єднаних грошових внесків її членів. Для реалізації такої своєї діяльності, спілка приймає внески від своїх членів; надає кредити своїм членам на умовах платності, строковості, забезпеченості.

Як слідує із змісту п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Як вбачається з тексту довідки № 01 20/836 від 27.08.15 р., наданої суду позивачем за первісним позовом, відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - було прийнято у члени спілки.

Відповідно до матеріалів справи, а саме: копії кредитного договору, графіка погашення кредиту, копії видаткового касового ордера № 1 774 від 25.07.07 р., між позивачем за первісним позовом як кредитором, та відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 як позичальником - з 25.07.07 р. склались зобовязальні правовідносини, за якими позивач за первісним позовом надала вказаному вище відповідачеві кредит в сумі 8 419 грн. 35 коп.. Умови отримання, повернення кредиту та сплати відсотків, інших платежів, вказані позивачем за первісним позовом, сторонами кредитного договору, дійсно, було погоджено. Термін повернення кредиту та процентів за користування ним сторонами кредитного договору також погоджено 25.07.07 р.. Щомісячний платіж складав суму 240 грн., сума до погашення відсотків авансом була визначена у розмірі 3 919 грн. 35 коп..

Із змісту ст. ст. 1 054, 1 055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, позивач за первісним позовом зобовязався надати відповідачеві за первісним позовом ОСОБА_1 як позичальникові - кредитні грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а остання як позичальник зобовязувалась повернути кредит, сплачувати проценти та винагороду у розмірах та у строки, визначені договором.

За змістом ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України.

Згідно із ст. ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем за первісним позовом, дійсно, 20.07.09 р. за вих. №№ 1 030, 1 029, 1 028 було надіслано відповідачам за первісним позовом (кожному зокрема) письмові вимоги про погашення боргу в строк до 03.08.09 р., у яких зазначалось, що позичальник порушила терміни сплати обов»язкових платежів, спіла пропонує достроково повернути кредит, вказує на існування у кредитному договорі умов про штрафні санкції та нарахування пені посиланням на зміст п. 7.1 кредитного договору.

Однак, суд приймає до уваги, що п. 7.1 кредитного договору не містить умов про нарахування штрафних санкцій чи пені. Тобто, вимога не ґрунтувалась на умовах кредитного договору та правильність нарахування суми до сплати за станом на дату вимоги, викликає сумнів.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач за первісним позовом не надав суду підтвердження отримання таких вимог адресатами.

Суд критично оцінює пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - у тій їх частині, що вона не ставала членом спілки на день укладення кредитного договору, зокрема, так як у тексті самого кредитного договору, що не могло бути невідомим позичальникові, вказано про її членство у спілці та останнє кореспондується із характером діяльності КС.

Згідно з довідкою № 01 20/836 від 27.08.15 р., наданою суду позивачем за первісним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 як член спілки за станом на 01.05.15 р. за кредитним договором отримала 8 419 грн. 35 коп., сплатила 5 210 грн.; сума неповернутого кредиту складає 3 209 грн. 35 коп., сума 25 000 грн. складає проценти за користування кредитними коштами. Позичальник в період з 20.08.07 р. по 22.02.10 р. вносила платежі (всього на суму 5 704 грн.20 коп.), однак, не у повному обсязі не з порушенням графіка погашення кредиту.

Однак, у вищевказаній довідці кредитором зазначені суми платежів на погашення кредиту, суми нарахованої пені, процентів, без вказівки, яка саме частина платежу була віднесена на рахунок погашення тіла кредиту, а яка - на погашення процентів, та з яких сум нарахована пеня, за який саме період (місяць, кількість днів тощо) з врахуванням того, що сторонами кредитного договору погоджено сталу суму щомісячного платежу та граничну дату внесення обов»язкового щомісячного платежу.

Згідно ст. 22. Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка зобов'язана вести оперативний і бухгалтерський облік результатів своєї діяльності відповідно до законодавства України.

Таким чином, доказами, що підтверджували б наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали б розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Однак, позивачем за первісним позовом не додано до позовної заяви розрахунку заборгованості по кредитному договору, докази проведення погашення кредиту відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1, первинні документи, а саме квитанції, виписки з особового рахунку тощо, у зв'язку з чим суду унеможливлено перевірити правильність нарахування заборгованості по кредиту, процентах та пені та встановити, чи, дійсно, при сплаті позичальником сум на погашення кредиту, заборгованість таки існує, яким є її розмір. А відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 - оспорює існування заборгованості, фактично, частково.

Так, судом надавалась позивачеві за первісним позовом можливість подати такі докази, для чого оголошувалась перерва в судовому засіданні та надсилалась на адресу позивача за первісним позовом ухвала про визнання явки її представника у судове засідання для давання пояснень обов»язковою. Однак, вищевказаних доказів суду надано не було, представник позивача за первісним позовом до суду не прибув. Надана позивачем довідка, на переконання суду, не підтверджує в повній мірі розміру заборгованості за кредитом, та, відповідно, за відсотками, розмір пені. Нараховані за кредитним договором відсотки є досить значними, порівняно із сумою заборгованості.

Натомість, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 - надала суду копії квитанцій про погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 4 040 грн., остання з яких датована 2010 р., а також про сплату пені на загальну суму 243 грн. 40 коп., плати за ведення кредитної справи (згідно з умовами кредитного договору) на загальну суму 78 грн.. Однак, платежі ОСОБА_1 за 27.09.08 р. в сумі 240 грн., за 04.08.08 р. в сумі 400 грн. на погашення тіла кредиту у довідці про заборгованість не відображені та не враховані; платіж за 19.02.10 р. зарахований лише 22 числом цього ж місяця.

Таким чином, у суду виникають сумніви у правильності проведених позивачем за первісним позовом обрахунків суми боргу.

Суд вважає, що позивач за первісним позовом не довела суду наявності по кредитному договору саме такої суми заборгованості, що вказана нею і не подала належних та допустимих доказів на її підтвердження.

Крім того, згідно з кредит ним договором та графіком погашення кредиту, остаточно позичальник зобов»язувалась повернути кредит та сплатити належні за ним суми не пізніше 25.07.10 р., чого у повному обсязі не зробила.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи періодичність платежів, погоджену сторонами кредитного договору, суд вважає, що позивачеві за первісним позовом вже 26.07.10 р. було достовірно відомо про порушення його права позичальником (надходження проплат на погашення кредиту припинилось) та з цієї дати розпочався перебіг загального строку позовної давності для пред»явлення такої вимоги. Однак, позивач за первісним позовом пропустила строк позовної давності для звернення до суду з розглядуваним позовом, на думку суду, з причин, що не можуть бути визнані поважними. Так, у розпорядженні позивача за первісним позовом були усі можливості для контролювання виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, звернення з вимогою про сплату боргу до спливу строку позовної давності. Посилання позивача за первісним позовом на ту обставину, що лише після введення у спілці ліквідаційної процедури, призначеному ліквідаторові (читати йому) стало відомо про існування боргу за кредитним договором, на увагу не заслуговують.

З огляду на те, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності до первісного позову, суд вважає, що така заява, з огляду на вищенаведене, крім вказаної вище підстави для відмови у задоволенні первісного позову, є підставною та слугує додатковою підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

А тому у задоволенні первісного позову в частині вимог до відповідача за первісним позовом ОСОБА_6. слід відмовити у повному обсязі.

25.07.07 р. між позивачем за первісним позовом та відповідачами за первісним позовом - поручителями - було укладено, з кожним зокрема, договори поруки, за якими відповідачі за первісним позовом поручителі - зобов»язались нести солідарну з позичальником відповідальність за невиконання останньою умов кредитного договору, в повному обсязі, що стверджується копіями договорів поруки.

Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530, 554 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк, згідно умов договору та вимог закону, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Відповідно ж до вимог ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом до відповідачів за первісним позовом - поручителів, то суд враховує, що така вимога пред'явлена поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

На відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2. ОСОБА_3 як поручителів, в даному випадку, не може бути покладено обов'язок нести солідарну відповідальність із відповідачем за первісним позовом - позичальником - по кредитних зобов'язаннях останньої, оскільки строк виконання кредитного договору 25.07.10 р., а з розглядуваним первісним позовом позивач звернувся до суду лише 31.08.15 р., тобто, з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Такі заяви відповідачі за первісним позовом поручителі подали суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не має підстав вважати, що строк позовної давності позивачем за первісним позовом стосовно вимог до відповідачів за первісним позовом поручителів - пропущено з поважних причин, враховуючи вищенаведене.

А тому первісний позов до задоволення не підлягає і в частині вимог до відповідачів за первісним позовом поручителів.

Щодо зустрічного позову, суд враховує, що, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

У ст. 203 ЦК України визначено, зокрема, такі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У кредитному договорі:

- п. 7.1 визначено, що у разі сплати обов»язкових платежів пізніше строку, визначеного додатком (графіком), що є частиною кредитного договору, за використання несплаченого в строк платежу позичальник сплачує спілці проценти з розрахунку 1 процент за кожний день простроченого платежу (включаючи день заборгованості) від суми несплаченого в строк платежу.

Позивач за зустрічним позовом при обґрунтування своїх вимог покликається на п. «д» ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, вона жодним чином не довела суду того, що при укладенні кредитного договору позивачем за первісним позовом (він же відповідач за зустрічним позовом) було порушено вимоги цього Закону, що порушували б її права чи законні інтереси.

Так, сторони кредитного договору, укладаючи його, враховували положення Статуту КС, виходили з членства відповідача за первісним позовом - ОСОБА_1 - у спілці; погодили умови кредитного договору письмово. Умови кредитного договору позивач за первісним позовом добровільно виконувала на протязі тривалого проміжку часу, не оспорюючи його умов.

Крім того, суд враховує, що позивачем за первісним позовом (він же відповідач за зустрічним позовом) подано до суду заяву про застосування строку позовної давності що вимог зустрічного позивача, з огляду на те, що вже на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 як позичальникові були відомі його умови, однак, вона їх не оспорювала, частково виконувала. Як розмір процентів за користування кредитом, так і періодичність платежів, сума щомісячного платежу, сторонами кредитного договору була погоджена. Сама позичальник з 25.07.07 р. по день звернення із зустрічним позовом до суду, оспорювані умови кредитного договору несправедливими для себе не вважала і не оспорювала, частково виконувала, що стверджується наданими нею суду копіями квитанцій за 2008 2010 р. р..

Наведене знайшло своє ствердження судовому засіданні.

А тому суд вважає зустрічний позов таким, що до задоволення не підлягає.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони мають бути залишені за, відповідно, позивачем за первісним позовом, віднесені на рахунок держави стосовно зустрічного позову, з огляду на те, що первісний позов залишається без задоволення у повному обсязі, а позивач за зустрічним позовом звільнена від їх сплати згідно із Законом України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212 218, 60 ЦПК України, ст. ст. 14, 16, 215, ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203, ст. ст. 526, 527, 530, 549 - 554, 625, ч. 1 ст. 634, ч. ч. 1, 2 ст. 640, ст. ст. 641, 642, 644, 1 048, 1 050, 1 054, 1 055, ч. 4 ст. 559 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий:ОСОБА_7