Справа № 219/2839/15-ц
Провадження № 2/219/1555/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Чопик О.П.,

при секретарі Матченову А.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Артемівського комунального підприємства «Флора» про стягнення підзвітних сум,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Артемівського комунального підприємства «Флора» про стягнення підзвітних сум, посилаючись на те, що він у період з 11 червня 2012 року по 31 березня 2014 року перебував на посаді директора Артемівського комунального підприємства «Флора» та за цей час неодноразово здійснював платежі на господарські потреби товариства. Стверджує, що при звільненні з ним не проведено повний розрахунок, а заборгованість підприємства перед ним за підзвітними сумами складає 68 222,79 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 68 222,69 грн. заборгованості.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві. Просить суд застосовувати до спірних правовідносин норми трудового права та поновити пропущений строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки після звільнення він намагався досягти домовленості з підприємством без звернення до суду, а для такого звернення йому потрібна була правова допомога. Ствердив, що про порушення свого права та про невиплату підзвітних сум знав з часу звільнення, з 31 березня 2014 року. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 28 грудня 2015 року, не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та підставі наявних у справі документів. У судовому засіданні 21 грудня 2015 року надав пояснення про те, що позов вважає безпідставним, оскільки позивач за час перебування на посаді директора Артемівського комунального підприємства «Флора» невірно керував здійсненням підприємством статутної діяльності, а сума в розмірі 68 222,79 грн. неправомірно відображена за рахунком 372.

Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, від якого надійшла відповідна заява, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що позивач з 11 червня 2012 року до 31 березня 2014 року включно перебував на посаді директора Артемівського комунального підприємства «Флора», про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці серії БТ-ІІ №1621017, виданій 3 липня 1990 року на імя позивача (Т.1 а.с.6).

2 квітня 2015 року позивачеві видано довідку, вих. № 35 (Т.1 а.с.7), за підписом директора Артемівського комунального підприємства «Флора» ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3, відповідно до якої станом на 2 квітня 2015 року заборгованість по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» складає 68 222,79 грн.

Представник відповідача надав суду копії первинних документів та звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, по підзвітній особі ОСОБА_1 (Т.1 а.с.34-101, 133-239; Т.2 а.с.1-20, 38-183).

Правовідносини між підприємством та працівником у разі, коли для придбання товарів (робіт, послуг) працівнику видаються готівкові кошти під звіт та коли працівник придбав товари (роботи, послуги) для виробничих (господарських) потреб підприємства за рахунок власних коштів, мають характер трудових. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (ухвала від 6 квітня 2011 року по справі № 6-17467св08) та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 8 квітня 2015 року по справі №6-46180св14).

Такі правовідносини визначені й регулювалися на час виникнення спірних правовідносин: Наказом Державної податкової адміністрації України від 23 грудня 2010 року №996, Наказом Міністерства фінансів України від 5 грудня 2012 року №1276 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання», п.170.9 ст.170 розділу IV Податкового кодексу України. Облік розрахунків з підзвітними особами ведеться відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємства і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291.

Представник відповідача представив суду реєстри звітів про використання коштів за рахунком 372 по підзвітній особі ОСОБА_1 (Т.1 а.с.31-33) за 2012-2014 роки, у яких відображено, зокрема, дати подання звітів, сума витрачених підзвітною особою власних коштів, суми виплати підзвітній особі коштів за поданими звітами, а також залишок заборгованості. З реєстрів вбачається, що позивачеві підприємством за період перебування у трудових відносинах видано як розрахунок з підзвітною особою 4 липня 2012 року 8 490 грн., 26 липня 2012 року 8 650 грн., 1 серпня 2012 року - 2 700 грн., 19 вересня 2012 року 3 850 грн., 12 листопада 2012 року 5 050 грн., 26 листопада 2012 року - 30 000 грн., 28 травня 2013 року - 1 200 грн., 30 травня 2013 року - 30 000 грн., 12 червня 2013 року 18 762,69 грн., 14 червня 2013 року 700 грн., 17 червня 2013 року 2 000 грн., 26 червня 2013 року 400 грн., 27 червня 2013 року 11 000 грн., у липні 2013 року 53 030,63 грн., 8 серпня 2013 року 3 080 грн., 2 вересня 2013 року 1 200 грн., 10 вересня 2013 року 600 грн., 11 вересня 2013 року 200 грн., 27 вересня 2013 року 3 000 грн., 22 листопада 2013 року 3 000 грн., 29 листопада 2013 року 171,50 грн., 15 січня 2014 року 101,80 грн., 16 січня 2014 року 210,60 грн., 22 січня 2014 року 319,40 грн., а всього 187 716,62 грн. на підставі поданих звітів. Залишок невиплачених коштів у реєстрі звітів значиться як 68 222,79 грн.

З метою дотримання вимог ст.129 Конституції України та ст.10 Цивільного процесуального кодексу України щодо забезпечення принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, судом задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової економічної експертизи для визначення правильності ведення рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» та підтвердження існування відповідної заборгованості, однак відповідач експертизи не оплатив та така проведена не була. Окрім того, суд неодноразово відкладав судові засідання за клопотанням представника відповідача для подання доказів проведення аудиторської перевірки на підприємстві, однак ця перевірка за весь час перебування справи в провадженні суду не проводилась. Жодних доказів на підтвердження своїх заперечень представник відповідача не подав. Підприємство до позивача з вимогами про повернення невірно виплачених коштів, як розрахунку з підзвітною особою за час перебування позивача на посаді директора, не зверталось.

Відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, звільнення від доказування.

У відповідності до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З огляду на подані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним, що позивачеві при звільненні не були виплачені підзвітні суми, що належать йому від підприємства, розмір яких підтверджений звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, реєстрами звітів та первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин(абзац пятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012).

Відповідно до ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У абзаці 4 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано розяснення про те, що оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

Судом установлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення підзвітних сум 20 квітня 2015 року. Про порушення свого права невиплату належним йому від підприємства підзвітних сум, які не входять в структуру заробітної плати, дізнався в день звільнення 31 березня 2014 року. Як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на відсутність юридичної освіти та намагання у позасудовому порядку вирішити спір.

Суд враховує те, що позивач є дієздатною особою працездатного віку, у нього відсутні важкі хвороби, перебуваючи тривалий час на посаді директора Артемівського комунального підприємства «Флора» знав про характер роботи підприємства, про особливості бухгалтерського обліку за рахунком 372 «Розрахунки з підзвітними особами», використовуючи його та отримуючи відповідні виплати від підприємства, а тому відсутні підстави визнання причин пропуску строку звернення до суду для вирішення трудового спору поважними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду. Крім того, позивачеві слід повернути помилково сплачений судовий збір в розмірі 628, 23 грн., оскільки на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення до суду, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів за вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 26, 42, 47, 56, 60, 88, 169, 212, 215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням ст.ст.47, 116, 233 Кодексу законів про працю України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Артемівського комунального підприємства «Флора» про стягнення підзвітних сум.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 9 квітня 2015 року, квитанція №15810012, на рахунок номер 0015 (отримувач коштів - Артемівське УК м. Артемівськ, код отримувача 37868870, банк отримувача ГУ ДКС України в Донецькій області, код банку отримувача 834016) судовий збір в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 23 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.П.Чопик