Справа № 369/7560/14-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/780/949/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 16 26.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Данілова О.М., Сліпченка О.І.,

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що з 2000 року по 2013 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_3, 2000 року народження. За час шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, 1/3 частина якої при купівлі була оформлена на доньку ОСОБА_3, а 2/3 частини - на відповідача. Дійти згоди щодо добровільного поділу майна не можуть, тому просила суд поділити 2/3 частини квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину від 2/3 частин спірної квартири.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що квартира була придбана під час зареєстрованого шлюбу, але за його особисті кошти, які були отримані з продажу квартири в м.Києві, що належала йому, його матері та його доньці в рівних частках на праві власності. Крім того, зазначив, що його мати кошти за продаж своєї частки передала йому, тому юридично оформили право власності 1/3 частина на доньку ОСОБА_3, а 2/3 частини - на нього.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд визнав за позивачкою ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину спірної квартири у АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Посилається на те, що суд не врахував докази, які він представив, а прийняв докази позивачки, які на його думку базуються на припущеннях, чим порушив норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що, квартира придбана сторонами у період зареєстрованого шлюбу, при її купівлі позивачка ОСОБА_2 давала згоду на укладення даного правочину, тому 2/3 частини квартири, яка оформлена на відповідача є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що 19 липня 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Ленінградського РУЮ м. Києва.

В подальшому, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2013 року шлюб між сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, змінено прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_2.

Від спільного проживання сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Під час шлюбу, 08 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_5, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 28,0 кв.м. При цьому цей договір укладено за згоди відповідачки, дружини покупця - ОСОБА_1 У п. 1 договору вказано, що у власність ОСОБА_1 переходить 2/3 частини квартири, а у власність дочки ОСОБА_3 - 1/3 частини квартири. Відповідно п.3 договору продаж квартири вчинено за 575700 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначив, що спірна квартира сторонами була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому 2/3 частини квартири, яка оформлена на відповідача є спільним сумісним майном подружжя і підлягає розподілу у рівних частинах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ст. 60 СК України встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними та допустимим доказами.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що грошові кошти використані для придбання спірної квартири не були спільними сумісними коштами подружжя. Зазначене також підтверджується тією обставиною, що під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири відповідачем не заявлялось про придбання останнім квартири за його особисті кошти.

Безпідставними є доводи скарги, що суд не врахував докази, які він представив. Як зазначено було вище, відповідно до ст. 60 СК України все майно набуте подружжям за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обов'язок довести, що майно набуте у шлюбі є особистою приватною власністю відповідача покладається саме на нього, у тому числі шляхом подання позову про визнання майна придбаного в період шлюбних відносин з позивачкою його особистою приватною власністю.

Як вбачається із матеріалів справи вимог щодо визнання спірної частини квартири особистою приватною власністю відповідача вона не містить.

Посилання на ці обставини у запереченні на позов, суд першої інстанції правомірно відхилив, як недоведені належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :