АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1, та посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за договором, просила стягнути з відповідача суму позики з урахуванням індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки передбачені умовами договору та витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33 000, 00 грн. боргу, 19 000,00 грн. процентів, 9 399,58 грн. інфляційних втрат та 2 435,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням в частині стягнення процентів, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою мотивуючи її тим, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене за неповного встановлення судом обставин справи та без повного дослідження доказів, що мають значення для справи.

Вказував, що позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за договором, проте у розписці про отримання позики не було зазначено умови щодо сплати щомісячних процентів, однак суд не звернув уваги на вказану обставину та безпідставно стягнув з відповідача проценти у розмірі 19 000,00 грн.

Просив заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року в частині стягнення процентів скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду в частині стягнення суму позики в розмірі 33 000, 00 грн., інфляційних втрат у розмірі 9 399,58 грн. та 2 435,00 грн. витрат на правову допомогу не оскаржувалося, а тому на підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України не переглядалося.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 надала відповідачу в борг 33 000,00 грн., про що підтверджено відповідною розпискою.

Строк повернення боргу за договором був обумовлений 31.01.2014 року.

Станом на день звернення позивача до суду відповідач умови договору не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення процентів суд першої вважав встановленою ту обставину, що відповідач зобов'язався щомісяця до 25 числа перераховувати на карточку Приват проценти у розмірі 1000,00 грн., у зв'язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Договір позики може бути оплатним або безоплатним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Зі змісту розписки вбачається, що позичальник отримав у борг 33 00,00 грн., зобов'язався 25 числа перерахувати на карточку Приват 1000,00 грн. та повернути позику 31.12.2014.

Доводи позивача про погодження сторонами умов, щодо сплати відсотків за користування позикою у розмірі 1000 грн. щомісячно, ґрунтується на припущенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, оскільки позовна заява не містить таких вимог. Позовні вимоги обґрунтовано позивачем умовами договору. Також позовна заява не містить вимог щодо сплати 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Отже, враховуючи те, що рішення суду в частині стягнення процентів не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині стягнення відсотків за договором позики, в силу ст. 309 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року в частині стягнення процентів за договором позики в сумі 19 00,00 грн. скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/449/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9974/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.