Провадження № 2/760/3073/15
В справі № 760/4721/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Носачову А.К.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом і просить зобов'язати відповідача звільнити нежитлове приміщення №ПО-2/791, яке є вбудовано-прибудованою одноповерховою цегляною спорудою адміністративного призначення загальною площею 82,6 кв. м., складається з двох суміжних кімнат, підвалу та господарчого приміщення, має два окремих виходи і розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається в позові на те, що дане приміщення на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, належить Обслуговуючому кооперативу »Севастопольський».

На підставі Контракту на виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву гаражного боксу для автомобіля та адміністративного приміщення від 10 липня 1998 року на території кооперативу за замовленням позивача було збудоване адміністративне приміщення ПО-2/791, яке з моменту введення в експлуатацію перебуває на балансі кооперативу.

Відповідач з 2005 року на договірній основі орендував у кооперативу підвал у вказаному приміщення, а в подальшому і все приміщення.

Після припинення договірних відносин відповідач звільнив зазначене приміщення, однак у зв'язку з організаційно-штатними змінами, які відбулися в кооперативі, безпідставно зайняв це приміщення знову без будь-яких на те правових підстав, використовує його без погодження з кооперативом для підприємницької діяльності.

З метою досудового врегулювання спору кооператив звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 17 грудня 2014 року про звільнення займаного нежитлового приміщення, однак зазначена вимога ним виконана не була, відповідач продовжує займати та використовувати приміщення , чим порушує права кооперативу, як власника.

Кооператив не має доступу до спірного приміщення та не має можливості використовувати його за призначенням через незаконні дії відповідача.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представники позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року, яким позивач обгрунтовує свої вимоги, за позивачем визнано право власності на приміщення, яке має інший розмір та характеристики.

Позивач не зазначив, яке саме приміщення має розмір 82, 6 кв.м., з яким номером та яке саме приміщення має звільнити відповідач.

Зазначив також, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року було встановлено, що 30 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються об'єднати свої зусилля та майно для реконструкції об'єкта адміністративного призначення №ПО-1/791 з підвальним приміщенням та в'їзної групи, обладнаної металічними воротами №ПО-2/791.

За цим договором кооператив зобов»язався передати відповідачу приміщення ПО-1/791 з підвальним приміщенням та ПО-2/79 для робіт по реконструкції.

Після закінчення реконструкції приміщення № ПО-2/791 було повернуто позивачу, про що сторонами був складений Акт.

Звернув увагу суду на те, що при виконанні рішення суду про зобов»язання відповідача звільнити приміщення №ПО-2/791 було встановлено, що за поповерховим планом на будівлю під даним номером значиться приміщення розміром 6,6, кв.м., а тому виконавче провадження було закінчено.

Будь-яких доказів існування приміщення під таким номером та розміром, як приведено позивачем, представниками останнього суду не надано, як і не зареєстровано право власності кооперативу на таке приміщення.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 494 від 05 квітня 1971 була відведена земельна ділянка під будівництво багатоповерхових гаражів для автомашин індивідуального користування.

Рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради депутатів трудящих № 1125 від 21 червня 1971 року був створений ГБК »Севастопольський».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року, за ОК "Севастопольський" визнано право власності на нежитлове приміщення - об'єкт адміністративного призначення № ПО-2/791, площею 58,62 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

/а.с. 6 - 13; 90; 92/

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року зобов»язано відповідача звільнити нежитлове приміщення - об'єкт адміністративного призначення № ПО-2/791, площею 58,62 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

/ а.с. 34 - 40 /

Даними судовими рішеннями встановлено, що адміністративне приміщення, яке було предметом спору в цих справах, перебуває на балансі ОК »Севастопольський», складається з двох суміжних кімнат, підвалу та господарчого приміщення, має два окремих входи, металеві двері та на експлікації позначено цифрами 2,3,4, та 5 та має площу 58, 62 кв.м.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином обставини, встановлені даними судовими рішеннями, а саме розмір та характеристику приміщення № ПО-2/791, доказуванню при розгляді даного спору не підлягають.

Встановлено також, що 30 квітня 2009 року між сторонами був укладений Договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються об'єднати свої зусилля та майно для реконструкції об'єкта адміністративного призначення №ПО-1/791 з підвальним приміщенням та в'їзної групи, обладнаної металевими воротами №ПО-2/791.

Відповідно до Акту прийому виконаних робіт від 23 квітня 2011 року робота за умовами договору була виконана належним чином і недоліків у її виконанні не виявлено.

/а.с. 54, 78-82/

Даних обставин представники позивача в судовому засіданні не спростовували.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом»янського РУЮ у м. Києві від 20 листопада 2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 09 вересня 2013 року.

Відповідно до Акту державного виконавця від 15 січня 2014 року з запереченнями представника стягувача, ОК»Севастопольський», виконаня судового рішення є неможливим у зв'язку з тим, що під час проведення виконавчих дій був наданий план за поверхами на будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому розмір приміщення №ПО-2/791 складає 6,6 кв. м.і на момент складання Акту було звільнено, а відповідач не чинить кооперативу перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Постановою державного виконавця від 01 квітня 2014 року виконавче провадження було закінчено.

Скарги ОК »Севастопольський» в межах виконавчого провадження на дії та бездіяльність державного виконавця ухвалами суду відповідно від 25 червня 2014 року та 30 липня 2014 року були залишені без задоволення.

/а.с. 41 - 50/

Даних обставин представники позивача також не заперечували.

Листом від 17 липня 2012 року ОК »Севастопольський» звернувся до КП »Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» про проведення інвентаризації нежилих приміщень загальною площею 81,2 кв.м., що знаходяться на території кооперативу за рахунок відповідача.

З довідки КП »Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» від 11 червня 2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на нежиле приміщення загальною площею 82, 6 кв.м. по АДРЕСА_1 відсутня.

/ а.с. 118 /

Представники позивача в судовому засіданні підтвердили, що предметом інвентаризації мало бути приміщення, про звільнення якого відповідачем позивач звернувся до суду.

Підтвердили, що така інвентаризація проведена не була.

Представники позивача суду підтвердили, що право власності кооперативу на приміщення № ПО-2/791, площею 58,62 кв. м. на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року кооперативом у встановленому законом порядку зареєстроване не було.

Вище приведеними судовими рішеннями встановлено, що нежитлове приміщення кооперативу під №ПО-2/791, про звільнення якого позивач звернувся до суду, має ті ж характеристики, що приведені в позові,однак розміром 58, 62 кв.м., тобто є іншим приміщенням.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України на сторони покладається обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета

доказування.

Будь-яких доказів, які б підтверджували існування іншого нежитлового приміщення під №ПО-2/791, яке складається з двох суміжних кімнат, підвалу та господарчого приміщення, має два окремих входи з розміром 82,6 кв.м. представники позивача суду не надали.

Крім того, з вище приведених судових рішень вбачається, що відповідач користувався нежитловим приміщенням №П-2/791 на підставі Договору оренди, укладеного з позивачем до 01.09.2006 року, який на момент розгляду цих справ був розірваний.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року вбачається, що на підставі укладеного між сторонами Договору від 30 квітня 2009 року відповідачу передавалися для реконструкції приміщення № П-1/791 з підвальним приміщенням та №ПО-2/791, яке було повернуто позивачу Актом приймання виконаних робіт від 23 січня 2011 року.

Ці обставини, в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України, також не підлягають доказування, і не спростовуються представниками позивача.

Доказів іншого представники позивача суду не надали.

/ а.с. 6 - 14; 39 - 40; 54 - 56; 82/

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В ст. 213 ЦПК України зазначено, що рішення суду має бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як встановлено вище, доказів існування в кооперативі другого приміщення під № ПО-2/791 розміром 82, 6 кв.м. представниками позивача суду не надано.

Технічна документація та окремі аркуші з кресленнями окремих приміщень, надані представниками позивача в обгрунтування позову, не доказують вимог позивача та не дають можливості визначитися з розмірами приміщень на таких кресленнях, ідентифікувати їх та визначитися з місцем розташування цих приміщень у кооперативі.

/ а.с.78 - 79; 94; 96 - 98 /

Суд вважає, що надані представниками позивача креслення не можуть вважатися доказами в розумінні вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, як і не можуть вважатися технічною документацією в розумінні значення цього слова, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги саме як докази.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов»язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково і є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Виходячи з викладеного вище, недоведеності своїх вимог у судовому засіданні представниками позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 317 ч.1, 319 ч.1, 321, 321 ч.1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: