Номер провадження: 22-ц/785/6655/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку й моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

13.02.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» у відшкодування заподіяного матеріального збитку 11458,47 грн.; стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 вдшкодування заподіяної моральної шкоди 5000 грн.; стягнути на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» 3500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 25.09.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй було спричинено матеріальний збиток, який експертним висновком визначений у 32 794,37 грн., однак, страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, виплатила позивачеві вказану суму не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» у судове засідання не з'явився.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення з нього моральної шкоди заперечував, в іншій частині позов підтримав, просив задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку й моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного підприємства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 у відшкодування заподіяного матеріального збитку 10 789, 49 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного підприємства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 3 500 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного підприємства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 гривень

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржує ПрАТ «Страхова компанія «Галицька».

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ « Страхова компанія « Галицька» повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою матеріального збитку ( 32794,37грн. ) та сумою, виплаченою страховиком ( 22004,88грн.), а саме 10789,49грн.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року приблизно о 18 годин 40 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Люстдорфська дорога - Тульська в м. Одесі в порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, не обрав безпечну швидкість руху, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_2. В результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказана обставина встановлена постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/17297/14-п, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 340 гривень.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_3, що належить позивачу на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м. Одеси.

Згідно висновку № 5247 експертного автотоварознавчого дослідження від 12.10.2014 року, складеного судовим експертом ОСОБА_5 вбачається, що сума заподіяних позивачу збитків склала 32 794, 37 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 9274347, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з заявою про виплату страхового відшкодування, після чого 28 листопада 2014 року страховиком була перерахована на користь позивача сума у розмірі 22 004, 8 гривень, що підтверджується випискою за особовим рахунком.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув різницю між сумою матеріального збитку ( 32794,37грн.) та сумою, виплаченою страховиком ( 22004, 88грн.), а саме 10789,49грн.

В апеляційній скарзі вказується на те, що вірним слід вважати звіт автотоварознавчого дослідження № 148-10-14 від 10 жовтня 2014року, складеного експертом ОСОБА_7

Колегія суддів вважає дані доводи необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі звіту № 148-10-14 від 10 жовтня 2014року вбачається, що він виконаний особою, що має кваліфікацію судового експерта, свідоцтво № 585 від 04.12.2001року, видане Міністерством юстиції України. В той же час в реєстрі атестованих судових експертів України, який ведеться Міністерством юстиції України і знаходиться в загальному доступі, свідоцтво судового експерта № 585 від 04.12.2001року зазначене як недійсне з 10.06.2011року ( у зв;язку з закінченням терміну дії).

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок складений особою, яка не мала на момент дослідження права на його проведення. Більш того, ПрАТ « СК Галицька» під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом на надання до суду доказів та не надав копію звіту до суду, що унеможливило його дослідження судом першої інстанції.

Разом з тим висновок № 5247 експертного автотоварознавчого дослідження від 12.10.2014року складений судовим експертом ОСОБА_8, який є атестованим судовим експертом до цього часу.

Під час огляду транспортного засобу, який проводився експертом ОСОБА_8 був присутній представник ПрАТ «СК Галицька» - ОСОБА_7, про що він розписався в акті огляду транспортного засобу, зауважень щодо помилок у його складенні не зазначив.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час встановлення розміру шкоди суд першої інстанції вірно керувався висновком № 5247 як належним та допустимим доказом.

Посилання апеляційної скарги на те, що треба відрахувати з розміру страхового відшкодування франшизу, спростовуються копією полісу, яку додано до апеляційної скарги. З даної копії вбачається, що поле « Франшиза» не заповнено. Тобто сторони в полісі не встановлювали франшизу, а тому вона не повинна відраховуватись з розміру страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги стосовно податку на додану вартість, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний податок не був включений у вартість робіт та матеріалів, при проведенні відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому у страхової компанії при відшкодуванні позивачу вартості цих робіт та послуг відсутні правові підстави самостійно визначати цей податок та у зв;язку з цим зменшити суму відшкодування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308 , 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді Л.А. Гірняк

А.М. Кварталова