АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/1690/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/789/1647/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Герчак М.Є.

з участю сторін - позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2; відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, посилаючись, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1993 року, який було розірвано рішенням Зборівського районного суду від 23 грудня 2014 року.

Як вказує ОСОБА_1, від шлюбу з відповідачем вона має доньку ОСОБА_4. На даний час донька досягла повноліття, але продовжує навчання в Державному навчальному закладі Тернопільський центр професійно-технічної освіти на першому курсі і буде навчатися до 01 лютого 2017 року.

Оскільки відповідач категорично відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в добровільному порядку, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700 грн. щомісячно, до закінчення навчання, тобто до 01 лютого 2017 року включно.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неправильне та неповне встановлення усіх обставин справи. Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд, ухвалюючи рішення, не надав оцінки довідці, виданої Ренівської сільською радою Зборівського району Тернопільської області від 16.10.2015 р. № 737 та не врахував того факту, що ОСОБА_4 проживає та перебуває на утриманні позивачки. Крім того, суд не врахував той факт, що позивач також є інвалідом, як і відповідач, а тому не має можливості надати належну матеріальну допомогу доньці. ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом установлено, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1993 року по 23 грудня 2014 року, коли шлюб було розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області.

Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідкою Державного навчального закладу «Тернопільський центр професійно-технічної освіти» №237 від 16.10.2015 року ОСОБА_4 є студенткою І-го курсу Державного навчального закладу «Тернопільський центр професійно-технічної освіти» денної, державної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2015 р. по 01.02.2017 року. (а.с.6)

Донька ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, в той час, коли відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання, відмовляється.

Позивачка вказує, що зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання, оскільки є інвалідом ІІІ групи.

Відповідач ОСОБА_3 є пенсіонером по інвалідності III групи і одержує пенсію в розмірі 949 грн., що підтверджується довідкою, виданою Пенсійним Фондом України в Зборівському районі Тернопільської області №1887 від 18 листопада 2015 року(а.с.19)

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №680 від 07.04.2015 року кардіо-офтальмологічної МСЕК ОСОБА_3, котрий має професію водія, протипоказана важка фізична праця, водійські професії. (а.с.20-21).

Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом зазначених вимог закону той з батьків, з ким проживає дочка, має право звернутися із таким позовом. Однак, цей позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої дочки, яка повинна бути позивачем у зазначеній справі, а з урахуванням того, що остання є дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті саме на її, а не інших осіб, користь, у тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб.

Право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, у тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Отже, дані норми передбачають можливість стягнення таких аліментів не на користь матері повнолітньої дочки, а саме на користь повнолітньої дочки.

Згідно із частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Зокрема, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацюючих чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті вимоги, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують суму витрат, пов'язаних із навчанням ОСОБА_4, а саме: витрати на проживання у гуртожитку, придбання канцелярського приладдя, користування інтернет-ресурсами, бібліотеками, ксерокопіювання навчальних матеріалів, друкарські послуги за роздруківку рефератів, курсових робіт, харчування тощо.

Однією із обов'язкових умов, за яких можливе покладення на батьків обов'язку по утриманню повнолітньої дитини, є також їх спроможність надавати таку допомогу.

Відповідач представив докази, що він має професію водія, однак у звязку з інвалідністю ІІІ групи йому протипоказана важка фізична праця та водійські професії. (а.с.20-21), у звязку з чим за своїм матеріальним становищем не може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися.

З урахуванням вищенаведених встановлених судом обставин та вимог закону, які передбачають можливість стягнення аліментів не на користь матері повнолітньої дочки, про що заявлено позов, а саме на користь повнолітньої дочки, суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги, що суд не надав оцінки довідці Ренівської сільської ради від 16.10.2015 р. № 737 та не врахував того факту, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки, котра є інвалідом, а тому не має можливості надати належну матеріальну допомогу доньці, висновків суду не спростовують.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.304,307,308,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.І. Дикун

Судді: Т.С. Парандюк

ОСОБА_5