Справа № 359/247/15ц Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/780/2976/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 24.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Поліщука М.А.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по 07.11.2009 року. В період спільного проживання сторонами була придбана квартира, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем.

Просив визнати набуту за час шлюбу з відповідачем квартиру № 101 загальною площею 90,8 кв.м., яка знаходиться в будинку № 2-а вул. Мічуріна в місті Бориспіль Київської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, розподілити між ними вказану квартиру в рівних частках, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири так як в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо поділуспірної квартири.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 червня 2014 року позов задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сумісно набуте майно шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1939,08 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року задоволена касаційна скарга ОСОБА_3, рішення Бориспільського міськрайонного суду від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 червня 2014 року скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що 02 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що відділом РАЦС Бориспільського МРУЮ Київської області зроблено актовий запис № 439 ( а.с. 8 ).

Під час перебування у шлюбі 05 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ Агробудмеханізація» укладено договір №85/101 про дольову участь у будівництві житлового будинку обєктом інвестування якого є квартира АДРЕСА_3.

На виконання п.5.4 вказаного договору ОСОБА_3 було сплачено 100 % загальної вартості площі обєкту інвестування - 365497,0 гривень, що підтверджується квитанцією від 06 жовтня 2006 року та довідкою ЗАТ «Агробудмеханізація» № 749 від 09 жовтня 2006 року (а.с. 29 ).

На підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 266 від 25 березня 2008 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 квітня 2008 року (а.с. 9-10, 28).

Шлюб між сторонами розірвано 07 листопада 2009 року.

Вирішуючи спір суд першої інстанції визначив, що відповідно до ст. 60 СК України та 368 ч.З ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 2 ст.372 ЦК України та ч.І ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч.І ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Разом з тим відмовляючи в задоволені позову суд виходив із того, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі за кошти, які належали ОСОБА_3 особисто, тому є її особистою приватною власністю.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав:

Доводи апелянта про неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді і заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна житлова квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та не підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, не повно встановив обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а висновки суду цим обставинам не відповідають.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом.

Як розяснив пленум Верховного Суду України п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства зясувати джерело і час його придбання».

Враховуючи наведене, квартира АДРЕСА_4 придбана під час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідачка посилалась на копії розписок, які містяться в матеріалах справи (а.с. 149 т. 1, а.с.150 т. 1) датовані 6 жовтня 2006 року як на джерела отриманих нею коштів.

Розписка про отримання ОСОБА_5 від продажу нерухомості 230 000,00 дол. США, суперечить умовам нотаріально посвідчених договорів купівлі продажу домоволодіння та земельної ділянки, за якими продаж вчинено за 245 625 грн. (т. 1 а.с.97-98).

Посилання ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_6 240 000 грн. для купівлі квартири не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до банківських виписок № 467125 та № 466528 ОСОБА_6 здійнила банківський вклад на 61 000 тис. дол. та 30 000 дол. США, що за курсом НБУ на час здіснення банківської операції становило 459 550 грн., що перевищує суму отриманих коштів від продажу нерухомого майна.

Колегія суддів на вимогу касаційної інстанції надала правову оцінку розпискам та за клопотанням позивача призначила технічну експертизу з визначення відносної давності їх виконання поскільки існують сумніви, щодо часу їх написання але встановити дійсний час написання не мала змоги, оскільки додаткові матеріали (за клопотаннями експертів) не були надані, оплата за проведення експертизи не здійснена. Представник позивача від клопотання про проведення експертизи відмовився.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 вже зверталась до суду з позовом про визнання спірного майна подружжя її особистою власністю та рішенням Апеляційного суду Київської області від 07.03.2013 року їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачкою придбано спірну квартиру за особисті кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, поскільки позовні вимоги є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати квартиру № 101 в будинку по вул. Мічуріна в м. Борисполі обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Розділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сумісно набуте майно, шляхом визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: