Провадження № 2/522/9373/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Івченка В.Б.,

при секретарі Школа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інформаційне агентства «Репортер», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Інформаційне агентство «Репортер», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 65000 грн., спричиненої неправомірними діями, та судового збору у розмірі 650 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.04.2015 року її було прийнято на роботу на ПрАТ «Інформаційне агентство «Репортер» в м. Одесі, в якості ведучої студії. Доказом її роботи на телеканалі є ефіри студії «Репортер» з 28.04.2015 року по 13.06.2015 року. Позивач зазначає в своєму позові, що їй була виплачена заробітна плата з 01.05.2015 року по 15.06.2015 року, з цього факту є підпис у відомості. Пропрацювавши на телеканалі до 15.06.2015 року, її було звільнено з підстав, які змусили позивача звернутись до суду. Позивач зазнала сильні моральні страждання, нервовий стрес внаслідок втрати роботи. Приниження та образи, які були нанесені їй посадовими особами каналу, травмували її психіку та переслідують до теперішнього часу. Порушився нормальний уклад життя, порушився сон та самопочуття. Позивач постійно перебуває у стані стресу, оскільки постійно знаходиться в пошуках додаткової роботи.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги уточненої позовної заяви та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні вимоги уточненої позовної заяви не визнав та просив у задоволенні позовної заяви відмовити, з підстав, викладених у запереченнях.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно зверталася до ПрАТ «Інформаційне агентство «Репортер» з метою працевлаштування. Після проведення співбесіди з ОСОБА_2 була досягнута згода про оплатне випробування ОСОБА_1 в телевізійних ефірах приватного акціонерного товариства «Інформаційне агентство «Репортер», в якості ведучої студії без укладання трудового договору.

Судом встановлено та не заперечувалось ОСОБА_1, що їй було виплачено всю грошову винагороду за час праці за період з 01.05.2015 року по 15.06.2015 року.

Відповідно до ч.2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Стосовно тверджень позивача про те, що її було прийнято на роботу, де вона написала заяву про прийняття її до ПрАТ «Інформаційне агентство «Репортер» суд не приймає їх до уваги, оскільки позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що вона дійсно працювала на вказаній посаді, а саме наказ про прийняття на роботу або відповідний запис у трудовій книжці про те, що позивач була оформлена як співробітник.

Тобто, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження прийняття позивача на посаду телеведучої студії ПрАТ «Інформаційне агентство «Репортер».

Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. ї

Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідачів, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачами моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за її твердженням, відповідачами, моральної шкоди у розмірі 65000 гривень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних доказів в підтвердження її права на відшкодування моральної шкоди, та які необхідні для дослідження у судовому засіданні за процесуальними нормами, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інформаційне агентство «Репортер», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інформаційне агентство «Репортер», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_4