АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 травня 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим,

встановила:

у березні 2014р. ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 146 585,15грн. заборгованості та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 2 квітня 2008р. уклав з відповідачем кредитний договір № KID0AK23460186, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 102 406,60грн. терміном до 1 квітня 2015р., який останній зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування ним.

Позивач стверджував, що відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 45 308,65грн.; заборгованості за процентами у сумі 41 840,54грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3 148,26грн. та пені 49 069,36грн., а також штрафів 250грн. та 6968,34грн.

Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими, посилаючись на погашення заборгованості.

Рішенням суду від 6 травня 2015р. первісний позов задоволено, у зустрічному позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неналежну оцінку наданих суду доказів про повне погашення кредитної заборгованості.

Позивач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.147, 153), двічі свого представника у судове засідання не направив, тому колегія суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК України провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка

№ апеляційного провадження:22-ц/2796/9343/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.

- 2 -

підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій-ної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 квітня 2008р. сторони уклали кредитний договір № KID0AK23460186, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 102 406,60грн. терміном до 1 квітня 2015р. зі сплатою 15,96% річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами відповідно до графіку погашення заборгованості у період з 20 по 24 число кожного місяця.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

У підтвердження виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідачем зазначається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2013р. встановлено, що станом на 25 січня 2011р. ОСОБА_1 не має заборгованості перед банком, а у подальшому ним вносилися платежі, які перевищували розмір щомісячного платежу, тому кредитна заборгованість ним була погашена достроково.

Разом з тим, з наданих відповідачем квитанцій про оплату кредитної заборгованості та наданого представником апелянта графіку платежів встановлено, що відповідачем щомісячні платежі вносилися не у строки, визначені умовами кредитного договору та графіку погашення кредитної заборгованості, що відповідно до статті 14 кредитного договору є підставою для нарахування пені.

Апелянтом суду не надано відповідного розрахунку, з якого суд мав би можливість зробити висновок про виконання боржником зобов'язань із погашення кредитних коштів та сплати пов'язаних з кредитом платежів, відповідно до умов, передбачених кредитним договором, не було апелянтом заявлено і клопотання про призначення відповідної судово-бухгалтерської експертизи для підтвердження своїх тверджень про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку до відсутність достатніх та належних доказів у підтвердження позовних вимог про припинення зобов'язань відповідача за кредитним договором у зв'язку із його виконанням.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором без належної оцінки судом

- 3 -

наданих позивачем та відповідачем доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запечень.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Відпвідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або сооба, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2013р. відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, оскільки судом було встановлено, що станом на 25 січня 2011р. позичальник не мав заборгованості перед банком.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не враховує встановленої судом обставини.

Також суд першої інстанції не перевірив підстави нарахування позивачем заборгованості про процентам, виходячи із процентної ставки 26,40% річних.

Відповідно до п. 6.3.1. кредитного договору в односторонньому порядку банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненної процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно до збільшення курсу долара США.

Позивачем суду не було надано доказів виконання банком вищезазначеного пункту кредитного договору, а також не обгрунтовано підвищення процентної ставки з 1 лютого 2009р., хоча відповідачем заперечувалося отримання від банку будь-якого повідомлення про підвищення процентної ставки, а також погашення заборгованості за новою процентною ставкою.

У порушення вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України позивачем не надано доказів у підтвердження посилань про неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та з якого часу припинилися внесення щомісячних платежів, не надані

- 4 -

виписки про рух коштів по рахунку відповідача.

При цьому, відповідачем суду були надані квитанції про погашення ним кредитної заборгованості щомісячними платежами, останній з яких був внесений у березні 2014р., які не були відображені банком у розрахунку заборгованості.

На вказані обставини не звернув уваги суд першої інстанції та не перевірив правильність нарахування заборгованості, а відтак і додаткових вимог про стягнення пені та штрафів.

Згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що ненадання позивачем належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості позичальника по кредитним зобов'язанням та періоду, з якого позичальник припинив виконувати свої зобов'язання по сплаті щомісячних платежів, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також колегією суддів враховується, що апелянтом у апеляційній скарзі зазначалося про ненадання позивачем належного розрахунку заборгованості за кредитним договором та не врахування у погашення кредитної заборгованості внесених ним платежів, проте, представником позивача і апеляційному суду не було надано належного розрахунку, хоча апеляційний суд звертав увагу позивача на необхідність надання такого розрахунку та направлення представника банку у судове засідання для встановлення обставин, що мають значення для вирішення даної справи, однак, позивачем вказані вимоги апеляційного суду були проігноровані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав стверджувати, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, має заборгованість, яку визначив позивач і яка підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не звернув увагу на недоведеність обставин, що мають значення для справи, оскільки позивачем не було надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, не перевірив відповідність вимог позивача обставинам справи та наданим суду доказам про погашення відповідачем кредитної заборгованості, що призвело до неправомірного висновку суду про доведеність вимог позивача, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 травня 2015р. в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає закнної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: