РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9276/14-ц

пр. № 2/759/238/15

20 лютого 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кривов»яза А.П.

при секретарі - Тищенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Бойко Олена Вікторівна про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування права власності, суд,-

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачки про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування права власності, посилаючись на ті обставини, що 25.03.2014 року між батьком позивача ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність відповідачці квартиру АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_2 зобов'язалась довічно зберегти безплатне користування зазначеною в договорі квартирою ОСОБА_4, сплачувати комунальні послуги за квартиру та забезпечувати ОСОБА_4 харчуванням, доглядом, необхідною медичною допомогою.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідачка ОСОБА_2 не здійснювала матеріального утримання ОСОБА_4, чим порушила істотні умови договору, що в свою чергу дає можливість визнати такий договір недійсним, та скасувати право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа приватний нотаріус Бойко Олена Вікторівна у судове засідання не з»явилась.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25.03.2014 року між батьком позивача ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 передав у власність відповідачці квартиру АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_2 зобов'язалась довічно зберегти безплатне користування зазначеною в договорі квартирою ОСОБА_4, сплачувати комунальні послуги за квартиру та забезпечувати ОСОБА_4 харчуванням, доглядом, необхідною медичною допомогою (а.с. 42, 43). Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами у договорі становила 2 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Як зазначено в договорі довічного утримання від 25.03.2014 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 30.06.1998 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 1с-398, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 13.07.1998 року.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ст. 749 ЦК України У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем.

Відповідно до ст. 755 ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Втрата (знищення), пошкодження майна, яке було передане набувачеві, не є підставою для припинення чи зменшення обсягу його обов'язків перед відчужувачем.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що в грудні 2013 року його батько ОСОБА_4 тяжко захворів, а результаті чого потрапив до лікарні. В ході медичного лікування йому було рекомендовано сторонній догляд, а тому позивач уклав договір про надання послуг з СПД ОСОБА_5, відповідно до якого доглядач здійснював догляд батька.

Проте, як встановлено в судовому засіданні та дана обставина сторонами не заперечувалась, доглядальниця виконувала свої обов'язки лише на протязі двох місяців січня-лютого 2014 року.

Позивач зазначив, що з моменту укладання вказаного договору відповідачка ОСОБА_2, не виконувала умови договору довічного утримання, не забезпечила виконання зобов'язань по безоплатному проживанню ОСОБА_4 в квартирі, не сплачувала комунальні послуги, не забезпечувала ОСОБА_4 необхідною медичною допомогою, а також не надавала йому необхідно матеріальну допомогу. А також не виконала свого обов'язку щодо поховання ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, під час переписки відповідачки ОСОБА_6 з тіткою позивача ОСОБА_7, за допомогою телефонних смс повідомлень, йшла мова про передачу грошових коштів в сумі 10 000,00 грн. позивачу від відповідачки ОСОБА_6 на поховання ОСОБА_4, дана обставина підтверджується роздруківкою смс повідомлень (а.с. 85-94).

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_4 вперше зустрілась 26.03.2006 року, та згодом, відчувши взаємну симпатію їх відносини переросли у фактичні шлюбні. Також вона взяла на себе обов'язок щодо забезпечення ОСОБА_4 продуктами харчування, сплачувала рахунки за комунальні послуги, за необхідності купувала ліки, що підтверджуються копіями квитанцій, що містяться в матеріалах справи (а.с. 55-100).

Відповідно до копій трудової книжки відповідачки ОСОБА_8, що містяться в матеріалах справи, в березні 2014 року відповідачка звільнилась з посади заступника зав. кафедри ПрАТ «АНЗ «Київський міжгалузевий інститут підвищення кваліфікації», позивачка зазначила, що звільнилась для повноцінного постійного догляду за ОСОБА_4

Також, в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, кожен з них пояснив, що був свідком певних обставин, зокрема, знайомства відповідачки з ОСОБА_4 задовго до укладання договору, розвитку їх відносин та ставлення один до одного, належного догляду відповідачкою ОСОБА_4 та очевидного покращення його самопочуття в цей час.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені обставини, норми права, а також зібрані по справі докази в частині позовних вимог, в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.744, 748, 755 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Бойко Олена Вікторівна про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування права власності відмовити.

Рішення може бути позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: