провадження № 2/760/5289/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача Гнапи О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
22.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Відповідач порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів і комісії, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 18.12.2013 складає 18 854,09 дол. США та 1 544 141,05 грн.
У ході судового розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої станом на 28.07.2015 складає 6 129 574,51 грн.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.
На виконання вимог частини дев'ятої статті 74 ЦПК відповідач викликався в суд через оголошення у друкованому засобі масової інформації «Урядовий кур'єр» від 30.09.2015, №180 (а.с. 52).
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Згідно з пунктом 3.6. кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, відповідач зобов'язаний сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 28.07.2015 у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає 6 129 574,51 грн., з яких:
34 551,14 грн. - заборгованість за платою за обслуговування кредиту;
248 280,35 дол. США (5 477 630,06 грн.) - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам;
566 765,09 грн. - пеня за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту;
1 274,85 дол. США (28 126,01 грн.) - 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам;
2 911,05 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту;
19 591,16 грн. - інфляційні витрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».
Суд встановив факт укладення договору між сторонами.
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Свої зобов'язання щодо видачі кредиту позивач виконав належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1691/37 від 27.06.2008 (а.с. 20).
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).
Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».
Суд зазначає, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 28.07.2015 заборгованість відповідача по кредиту і процентам відсутня (а.с. 55-61). Проте, суд погоджується з позивачем, що відповідач порушував строки повернення кредиту і сплати процентів, що підтверджується вищезазначеним розрахунком та випискою з особового рахунку (а.с. 62-72).
За порушення строків повернення кредиту та сплати процентів у відповідача виник обов'язок сплатити пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості відповідно до пункту 3.6 кредитного договору. Розмір пені, нарахований позивачем, складає 248 280,35 дол. США, що еквівалентно 5 477 630,06 грн.
Частина третя статті 551 ЦК України передбачає, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру неустойки можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір неустойки (штрафу) до 10 000 грн.
Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при застосуванні норм права.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Враховуючи те, що сплата кредиту і процентів є грошовим зобов'язанням, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту і процентам, що відповідно до розрахунку складає 1 274,85 дол. США, що еквівалентно 28 126,01 грн.
Таким чином, встановлений судом розмір заборгованості, який підлягає стягненню, складає 38 126,01 грн. (10 000 + 28 126,01).
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 34 551,14 грн., пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 566 765,09 грн., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 2 911,05 грн. та суми інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 19 591,16 грн., належить відмовити з огляду на таке.
Пунктом 3.5. кредитного договору передбачена послідовність погашення заборгованості, відповідно до якого:
у першу чергу погашається прострочена заборгованості за платою за обслуговування кредиту;
у другу - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитами;
у третю - прострочена заборгованість за кредитами;
у четверту - заборгованість за пенею, а також штрафами, передбаченими кредитним договором;
у п'яту - строкова заборгованість за платою за обслуговування кредиту;
у шосту - строкова заборгованість за нарахованими процентами;
у сьому - строкова заборгованість за кредитами.
Відповідно до пункту 1.5.1. кредитного договору розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту становить 0,3000 % від суми виданого кредиту і згідно з Додатком 1 до кредитного договору складає 65,70 дол. США щомісячно (а.с. 14-16).
З розрахунку заборгованості випливає, що заборгованість за платою за обслуговування кредиту складає 34 551,14 грн.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Однак, представник позивача не зміг обґрунтувати підстави для нарахування плати за користування кредитом у гривнях, в той час, як умовами договору передбачено, що вона нараховується у доларах США. Суд зважає на те, що розрахунок заборгованості складений станом на 28.07.2015, а за курсом НБУ станом на 28.07.2015 - 1 дол. США = 22,062278 грн. Цей факт може свідчити про необґрунтоване збільшення розміру плати за обслуговування кредиту за рахунок різниці курсу на момент виникнення заборгованості та на дату складання розрахунку.
Кім того, суд звертає увагу на те, що позивач порушив послідовність погашення заборгованості, передбачену пунктом 3.5 кредитного договору, відповідно до якої у першу чергу повинна зараховуватися плата за обслуговування кредиту. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості випливає, що при відсутності заборгованості по кредиту і процентам у відповідача існує заборгованість по платі за обслуговування кредиту, яка повинна погашатися у першу чергу.
Таким чином, представник позивача не довів підстави та розмір заборгованості по платі за обслуговування кредиту, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи те, що пеня за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту, 3 % річних від суми простроченої заборгованості по платі за обслуговування кредиту та сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по платі за обслуговування кредиту є похідними вимогами відносно основної вимоги щодо сплати заборгованості по платі за обслуговування кредиту, а тому також задоволенню не підлягають.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно по пункту 39 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн.
Керуючись статтями 16, 526, 527, 546, 549, 551, 610, 612, 625, 1054, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко