Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9336/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.

Заришняк Г.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку систематичних побачень для виховання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку систематичних побачень для виховання дитини.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з їх онуком - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено наступний порядок побачень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх малолітнім онуком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- субота та неділя з 10:00 до 18:00 кожного парного місяця в присутності матері дитини - ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у м. Києві.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 перебуває в Києві щомісячно, протягом двох останніх тижнів кожного місяця, починаючи з листопада 2008 року, саме з тією метою, щоб брати активну і повноцінну участь у вихованні сина, мати з ним побачення, спілкуватися з дитиною, проводити нагляд та надавати допомогу у випадку лікування дитини, проте відповідач, починаючи з грудня 2012 року не дає можливості бачитися з сином та ігнорує рішення суду. Позивач вважає, що відповідач та її мати навмисно намагаються усунути батька з життя дитини, звертаються із заявами до правоохоронних органів, звинувачуючи позивача у скоєнні тяжкого злочину по відношенню до дитини.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є матір'ю, а ОСОБА_1 - батьком неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20 листопада 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 (а.с 11).

Отже, позивачі ОСОБА_3. ОСОБА_4 є рідними бабусею та дідусем неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2013 року був встановлений ОСОБА_4 порядок побачень з його малолітнім сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1,: кожну третю та четверту суботу кожного місяця з 10:00 до 18:00 години у присутності матері - ОСОБА_7, за місцем проживання ОСОБА_1 у м. Києві (а.с. 18-20).

Вказане рішення відповідачем ОСОБА_7 не виконується, що підтверджено наявністю в матеріалах справи численних звернень позивача - батька дитини до Органу опіки та піклування з цього приводу (а.с. 23-31).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №4647/41/3/103 від 27 травня 2015 року, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що бабуся ОСОБА_4, дідусь ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10 є громадянами Франції, бажають бачитися та спілкуватися з малолітнім ОСОБА_8, але не мають такої можливості. Під час перебування їх на Україні будуть проживати за адресою: АДРЕСА_1. Малолітній ОСОБА_8, 2005 року народження, проживає з матір'ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2. Громадянка ОСОБА_7 тричі на засідання Комісії не з'явилась. Приймаючи до уваги зазначене, керуючись ст. 257 СК України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити такі години спілкування бабусі ОСОБА_3 та дідусю ОСОБА_4 з малолітнім онуком ОСОБА_8, 2005 року народження; субота та неділя з 10:00 до 18:00 кожного парного місяця в присутності матері ОСОБА_7 Щодо спілкування батька ОСОБА_1 з сином, рішення було прийняте Апеляційним судом м. Києва 16 травня 2013 року. (а.с. 89).

22 грудня 2014 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ОСОБА_3 є бабусею, ОСОБА_11 - дідусем, ОСОБА_5 - рідним дядьком, ОСОБА_6 - рідною тіткою, ОСОБА_1 - батьком неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте відповідач чинить їм перешкоди у спілкуванні з дитиною. Рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено порядок побачень позивача ОСОБА_1 з сином: кожну третю та четверту суботу місяця з 10-00 год. до 18-00 год. у присутності матері за місцем проживання ОСОБА_1 На даний час, ОСОБА_1 жодним судовим рішенням або іншим законодавчим актом не обмежений у спілкуванні з сином, проте відповідач рішення суду не виконує, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звертався до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду, але до цього часу рішення суду не виконане, відповідач ОСОБА_7 перешкоджає батькові у спілкуванні з сином, що є обмеженням прав дитини на спілкування з батьком. Зазначали, що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є близькими родичами неповнолітнього ОСОБА_8, і вони також звертались з початку до ОСОБА_7 з проханням надати їм можливість спілкуватися та приймати учать у вихованні ОСОБА_8, а після її відмові були змушені звернутись із відповідною заявою до Органу опіки та піклування, який надав їм відповіді та запропонував вирішувати питання у судовому порядку. Батько дитини також зазначав, що у зв'язку зі злісним ухиленням відповідача ОСОБА_7 від виконання рішення суду щодо безперешкодного спілкування батька з дитиною, а також у зв'язку з тим, що на час ухвалення судом рішення від 06 грудня 2012 року дитині було 3 роки, а на даний час їй майже 10 років, він змушений ставити питання про нові умови побачень з дитиною. При цьому позивач не має наміру застосовувати положення ст. 159 СК України, а лише потребує спілкування зі своєю дитиною та надання можливості приймати участь у її вихованні. За твердженням позивача, нові умови спілкування з дитиною можуть компенсувати йому та дитині їх порушені права на спілкування та побачення, надати можливість іншим родичам спілкуватися з дитиною, приймати участь в її вихованні. Позивачі просили ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод у спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити місце і час спілкування з дитиною поперемінно за місцем проживання батьків у періоди поза шкільних канікул та у періоди шкільних канікул, а саме: встановити місце побачення дитини з батьком на квартирі батька за адресою: АДРЕСА_1, два повних вікенда суботи-неділі в місяць, а також половину шкільних канікул. На думку позивачів, такі умови побачень будуть повністю на користь дитини, без потенційного конфлікту між батьками. Дитина зможе займатися багатьма спортивними та культурними заходами разом із батьком, знову розмовляти французькою мовою, якою вона розмовляла до 2010 року, отримає необхідний баланс присутності в її житті обох батьків, що буде корисним для розвитку дитини.

Судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги: зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з їх онуком - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановлено порядок побачень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх малолітнім онуком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1: субота та неділя з 10:00 до 18:00 кожного парного місяця в присутності матері дитини ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у м. Києві. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У зазначеній частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що законом не передбачено можливості встановлення нового порядку спілкування з дитиною одного з батьків, який проживає окремо, у зв'язку з невиконанням іншим із батьків попереднього рішення суду; рішення суду, яким визначено спосіб та порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною не є строковим, і його чинність не пов'язується з досягненням дитиною відповідного віку. За таких обставин вимоги батька дитини про встановлення нового порядку побачень з дитиною не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку позивачем обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачений чинним законодавством України.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 змушений звернутись до суду для визначення нових умов побачень з неповнолітнім сином з тих підстав, що відповідач ОСОБА_7 не виконує судове рішення від 16 травня 2013 року, яким був визначений порядок спілкування батька з сином, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що зазначена позивачем обставина не є підставою для визначення нового порядку спілкування батька з дитиною, а може бути підставою для звернення батька дитини із заявою до суду в порядку ст. 159 СК України про передачу дитини для проживання з батьком, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Не погоджується судова колегія і з доводами апеляційної скарги про те, що встановлення нових умов спілкування батька з дитиною - збільшення часу спілкування буде позитивно впливати на розвиток та виховання дитини, оскільки ці доводи є лише припущеннями позивача, доказів на їх підтвердження позивачем не надавалось.

Враховуючи висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2013 року, яке було ухвалене на час досягнення дитиною 7 років, відсутність протягом тривалого часу спілкування між батьком і дитиною, відсутність доказів щодо відповідності інтересам дитини нових умов спілкування з батьком, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення нових умов спілкування з дитиною.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: