Справа №489/5945/14-ц 12.01.2015 12.01.2015 12.01.2015
Провадження №22-ц/784/64/15
Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Категорія: 55 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П.

із секретарем

судового засідання - Харитонової І.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2014 р., ухваленого у справі

позовом

ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченої при звільненні працівника,

встановила:

14 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» (далі - ТОВ «Мостобудівельний загін № 73») про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні.

Позивачка зазначала, що з 21.12 2006 р. по 28.07.2014 р. працювала у відповідача на посаді начальника ПЕВ.

Наказом керівника Підприємства № 75-К від 28.07.2014 р. звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Проте, при звільненні їй не було виплачено заробітну плату за період з серпня 2013 року по липень 2014 року, компенсаційні виплати на відрядження, невикористану відпустку, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Посилаючись на викладене та порушення її трудових прав, просила задовольнити її позовні вимоги і стягнути з товариства 43 465 грн. 69 коп. у рахунок заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітку відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», у тому числі вихідної допомоги при звільненні на підставі ст. 44 КЗпП України, 2718 грн. 96 коп. в рахунок виплати компенсаційних виплат на відрядження; 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 99 грн. 31 коп.

Рішенням Ленінськогого районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 р. ухвалено про задоволення позову частково.

Цим рішенням стягнуто з ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» на користь ОСОБА_4 38551 грн. 42 коп. заборгованості по заробітній платі, невиплаченої при звільненні працівника, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку; 2718 грн.96 коп. компенсаційних виплат на відрядження; 2527 грн. 56 коп. в рахунок компенсації втрати частини заробітку, відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці»; 9235 грн. 83 коп. в рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави 540 грн. 34 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати ухвалене рішення в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди та відмовити у цій частині вимог, оскільки по перше, не доведено завдання моральної шкоди, по - друге, роботодавець добровільно виконував обов'язок щодо компенсації втрати частини заробітку, а по- третє, позивачка в день звільнення не працювала та не зверталася до адміністрації з вимогою про розрахунок, а суд цих обставин не врахував. -

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 з 21.12 2006 р. по 28.07.2014 р. працювала у відповідача на посаді начальника ПЕВ.

Наказом керівника Підприємства № 75-К від 28.07.2014 р. звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати передбачено також і частиною першою ст. 1 Закону України «Про оплату праці» який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці.

Згідно зі ст. 2 цього Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Належними доказами, і зокрема довідкою про нараховану, але не виплачену заробітну плату, підтверджено, що в період роботи ОСОБА_4 з серпня 2013 року по червень 2014 року їй нараховувалась, але не виплачувалась заробітна плата. Станом на 07.07. 2014 р. заборгованість по заробітній платі складала 27135 грн. 93 коп.

Відповідно до розрахункового листа за липень 2013 р. позивачці нараховано до виплати у цьому місяці лише вихідну допомогу і компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 13415 грн. 49 коп.

Частина цієї суми отримана позивачкою у серпні місяці у розмірі 2000 грн. і залишок за липень скоротився до 11415 грн. 49 коп.

Таким чином, заборгованість до виплати складає 38551 грн. 42 коп. Крім того, станом на 16.09.2014 р. позивачці не відшкодовані витрати на відрядження на суму 2718 грн. 96 коп.

При звільненні позивачки вказані суми відповідач не виплатив.

Повно та всебічно дослідивши зазначені обставини справи, суд дав належну юридичну оцінку наданим доказам та з врахуванням вимог ст. 116 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» обгрунтовано стягнув на користь позивачки вказані суми заборгованості з урахуванням компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення строків виплати винагороди за працю.

Також обґрунтовано постановлено про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав позивачки.

Посилання апеляційної скарги на відсутність вини в затримці розрахунку не заслуговують на увагу, оскільки важкий фінансовий стан підприємства не є підставою для затримки розрахунку при звільненні працівника.

При цьому належними доказами підтверджується той факт, що в день звільнення позивачка перебувала на роботі та отримала довідку про заборгованість і трудову книжку.

Також безпідставними є доводи про недоведеність факту завдання моральної шкоди позивачці.

Адже тривале не проведення розрахунку порушує трудові права працівника на належний рівень оплати праці і змушує його страждати через відсутність коштів на організацію нормального життєзабезпечення.

Що стосується посилань апелянта на виконання ним вимог закону щодо компенсації втрати частини доходів, то їх також не можна визнати обґрунтованими, адже доведено виконання роботодавцем вимог закону лише щодо компенсації заробітної плати, згідно з положеннями ст. 33 Закону «Про оплату праці», яка здійснюється у зв'язку з інфляцією.

В той час, як при звільненні позивачці не виплачена компенсація втрати частини доходів у зв'язку із затримкою строків виплати заробітної плати відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці»

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельний загін № 73» - відхилити, а рішення Ленінськогого районного суду м. Миколаєва від 29.10. 2014 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.І.Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

П.П. Лисенко