Справа № 509/2295/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мочернюк В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідачів адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про стягнення боргу за договором позики та відшкодування за порушення грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування за порушення грошового зобовязання.

Свій позов він обґрунтував тим, що 10 липня 2007 року уклав с ОСОБА_3 договір позики, яким ОСОБА_3 взяв у нього у борг 10000 доларів США і зобовязався їх повернути. Гроші були взяті з процентами із рахування 2% в місяць.

Також, 18 липня 2008 року він уклав договір позики з ОСОБА_4, яким остання взяла у нього у борг 60000 доларів США і зобовязалась їх повернути.

Ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 гроші не повернули і він звернувся до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року його позивні вимоги були задоволені і з ОСОБА_3Є була стягнена заборгованість за договором позики від 10 липня 2007 року в розмірі 94541 грн. 76 коп., а з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 18 липня 2008 року в розмірі 480013 грн. 62 коп.

У позові ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 в еквіваленті до гривні України 39945, 10 доларів США, як проценти від суми позики; 261, 48 доларів США, як три процента річних від простроченої суми боргу та 10210, 50 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу.

З ОСОБА_4 ОСОБА_1 просив у позовній заяві стягнути в еквіваленті до гривні України 38114,23 доларів США, як проценти від суми позики, 3246, 85, як три процента річних від простроченої суми боргу та 215755, 81 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вої вимоги підтримав, просив стягнути з відповідачів вказані суми в еквіваленті до гривні України, які ним розраховані в доларах США та інфляційні витрати, які ним розраховані в гривнях, а саме, з ОСОБА_3 39945, 10 доларів США, як проценти від суми позики; 261, 48 доларів США, як три процента річних від простроченої суми боргу та 10210, 50 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу. З ОСОБА_4 просив стягнути 38114,23 доларів США, як проценти від суми позики, 3246, 85, як три процента річних від простроченої суми боргу та 215755, 81 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу. Вся ця заборгованість склалась і нарахована з моменту укладення договорів позики, а саме, з ОСОБА_3 - з 10 липня 2007 року, а з ОСОБА_4 - з 18 липня 2008 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково і своє ставлення до позовних вимог мотивував тим, що ОСОБА_3 виконав рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року і 30 травня 2014 року здійснив останній платіж по заборгованості ОСОБА_1,а 20 червня 2014 року державний виконавець закрив виконавче провадження. Вважає, що повністю виконав свої зобовязання до ОСОБА_1 відповідно рішенню апеляційного суду від 13 червня 2013 року. Вважає, що стягненню підлягає тільки три процента річних за період з 13 червня 2013 року (день ухвалення рішення апеляційного суду) по 30 травня 2014 року (день погашення останньої заборгованості) в розмірі 261,48 доларів США. Нарахування ОСОБА_1 заборгованості по договору позики у розмірі 39945, 10 доларів США вважає необґрунтованими, тому що вся заборгованість, яка була встановлена апеляційним судом Одеської області у розмірі 94541, 76 грн. була ним погашена 30 травня 2014 року. По цим же обставинам вважає не обґрунтованими і стягнення інфляційних витрат в розмірі 10210, 50 грн. за 2007-2015 роки. Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду України, вважає що норми ст. 625 ч. 2 ЦК України щодо до сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, щоПереходко Г.Ю.частково виконує свої зобовязання відповідно рішенню апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року і за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року сплатила ОСОБА_1 26000 грн. Вважає, що стягненню підлягає тільки три процента річних за період з ухвалення рішення апеляційним судом 13 червня 2013 року по 28 квітня 2014 року з 480013, 62 грн., а з дня початку виплати відшкодування збитків (з 28 квітня 2014 року) відповідні нарахування згідно з сумою заборгованості. Стягнення 38 114, 23 доларів США, як процентів від суми позики не визнаються у звязку з тим, що ця винагорода за користування грошовими коштами не передбачена ст.. 1050 ЦК України та методика розрахунку цієї заборгованості, якою керувався ОСОБА_1, не застосується при такому розрахунку і не затверджена. Вважає, також, не обґрунтованими і стягнення інфляційних витрат в розмірі 215755, 81 грн. за 2008-2015 роки на підставі позиції Верховного Суду України, що норми ст. 625 ч. 2 ЦК України щодо до сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10 липня 2007 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір позики, яким взяв у борг гроші в розмірі 10000 доларів США і зобовязався їх повернути.

18 липня 2008 року ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_3Є.) уклала з ОСОБА_1 договір позики, яким взяла у борг гроші в розмірі 60000 доларів США і зобовязалась їх повернути.

У визначений термін відповідачі борг не повернули і ОСОБА_1 звернувся до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто з ОСОБА_3Є 94541 грн. 76 коп. (яка складається з 10000 доларів США, як суми основного боргу, 2 процента річних в розмірі 1793, 55 доларів США та 3 процента річних в розмірі 34, 52 долару США), з ОСОБА_4 було стягнуто 480013 грн. 62 коп.(ця сума складається з основного боргу в розмірі 60 000 доларів США та 3 процентів річних в розмірі 54, 25 доларів США.

Державним виконавцем другого Київскього відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження стосовно відповідачів.

28 квітня 2014 року ОСОБА_3 сплатив на виконання рішення суду в рахунок заборгованості спочатку 1000 грн., а 30 травня 2014 року всю заборгованість по рішенню апеляційного суду і 20 червня 2014 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3

ОСОБА_4 24 квітня 2014 року сплатила на виконання рішення суду в рахунок заборгованості 1000 грн., а потім на протязі травня 2014 року по 08 серпня 2015 року сплачувала різні суми заборгованості, а всього за цей час 26000 грн.

Згідно приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З підстав наданих суду доказів суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 свої грошові зобовязання перед ОСОБА_1 виконав 30 травня 2014 року, які покладені на нього рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_3

З приводу того, що грошові обовязки ОСОБА_3 були виконані майже через рік після рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 1050 ЦК України він повинний сплатити за цей період встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України три процента річних від простроченої суми, а саме за період з 13 червня 2013 року по 30 травня 2014 року 2696, 38 грн. (94541,76 грн. сума боргу х 3% х 347 прострочені дні: 365 днів).

Суд не приймає до уваги нараховані ОСОБА_1 39945, 10 доларів США за період з 10 липня 2007 року по липень 2015 року (на день подання в суд позовної заяви, як процентів від суми боргу, з тих підстав, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 13 червня 2013 року вже застосував до ОСОБА_3 всі заходи цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобовязань, включаючи стягнення як, 2% так і 3% річних.

Також, суд не приймає до уваги нараховані ОСОБА_1 стягнення, як інфляційні витрати вартості суми боргу згідно висновку Верховного Суду України про застосування ст. 625 ЦК України, згідно якого норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Крім того Верховний Суд України у своєму аналізі вказав, що суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно рішенню апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року було визначено, що позика складалась з 10000 доларів США, апеляційний суд Одеської області здійснив розрахунок у доларах США, застосувавши потім гривневий еквівалент.

Стосовно грошових стягнень з ОСОБА_4 суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повинна сплатити ОСОБА_1 3% річних за період з 13 червня 2013 року по 28 квітня 2014 року (день першого погашення заборгованості) в розмірі 12427,74 грн. (480013,62 х 3% х 315 : 365), а за період з 28 квітня 2014 року по 8 серпня 2015 року з врахуванням виплат ОСОБА_1 26000 грн. розрахунок 3% річних буде складати 18266, 81 грн. (45401,62 х 3% х 463 : 365), а всього 3% річних за вказаний період 12427,74+18266,81=30694,55 грн.

Суд не приймає до уваги нараховані ОСОБА_1 38114,23 доларів США за період з 18 липня 2008 року по липень 2015 року (на день подання в суд позовної заяви, як процентів від суми боргу, з тих підстав, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 13 червня 2013 року вже застосував до ОСОБА_4 всі заходи цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобовязань, це 3% річних.

Відповідно розписці розмір процентів річних розпискою ОСОБА_4 не встановлений.

Суд не приймає до уваги нараховані ОСОБА_1 стягнення, як інфляційні витрати вартості суми боргу згідно висновку Верховного Суду України про застосування ст. 625 ЦК України, згідно якого норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Також, Верховний Суд України у своєму аналізі вказав, що суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно рішенню апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року було визначено, що позика ОСОБА_1 надавалась у доларах США (60000 доларів США), апеляційний суд Одеської області здійснив розрахунок у доларах США, застосувавши потім гривневий еквівалент.

Отже, з вищевикладених підстав, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до наявних в матеріалах справи квитанцій позивачем сплачено 3654 грн. судового збору з подання позову та 121,80 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

В звязку з частковим задоволенням позовних вимог, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає 304,50 грн. сплачених позивачем судових витрат зі сплати судового збору, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 367,84 грн. сплачених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 210, 214-215 ЦПК України, ст.ст.625, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2696, 38 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30694,55 грн.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 304,50 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 367,84 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Овідіопольського районного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_5