УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, зацікавлена особа - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області віл 26 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_5 був розірваний шлюб, сторони проживають окремо, з відповідачем проживає їх спільний неповнолітній син - ОСОБА_6. Зазначав, що ОСОБА_5 намагається повністю ізолювати дитину від нього, не дозволяє спілкуватися з ним, чим порушує його право участі у вихованні дитини та інтереси самої дитини. На підставі викладеного просив зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, встановити час та дні для зустрічей з сином, по яких він буде забирати його до себе додому для спілкування в домашніх умовах, а саме кожну п'ятницю забирати сина із школи по закінченню занять з урахуванням графіку занять, зранку в понеділок відводити його до школи, забирати сина на свята, половину святкових днів та канікул, мати можливість не менше 15 днів підряд проводити час з сином під час відпустки.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено дні, по яких ОСОБА_4 буде забирати дитину до себе додому: вихідні дні з 10.00 год до 18.00 год суботи та неділі, першої та третьої неділі місяця, без перебування дитини у нічній час на житловий площі батька; половину святкових днів (за домовленість з матір'ю дитини); не менше 15 днів під час відпустки. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із положень ст.ст. 159, 257 СК України та визначив режим спілкування батька з сином, з урахуванням віку дитини, його інтересів та висновку Генічеської районної державної адміністрації від 10 квітня 2015 року (вихідні дні з 10.00 год до 18.00 год суботи та неділі, першої та третьої неділі місяця, без перебування дитини у нічній час на житловий площі батька; половину святкових днів (за домовленість з матір'ю дитини).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О. Писана