Справа № 638/7092/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шестака О.І.,

при секретарі - Зайцевiй В.Г.,

за участю прокурора Білоусенко Н.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної Фiскальної служби України в Харкiвськiй областi, Державної казначейської служби України про вiдшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

28.04.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ГУ Державної Фiскальної служби України в Харкiвськiй областi, Державної казначейської служби України, в якiй просив визнати його потерпілим, якому злочином заподіяно моральну та майнову шкоду, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 49 КПК України; задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і винести постанову про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3 333 200 грн. на його користь за рахунок коштів державного бюджету з поточних рахунків Державної казначейської служби України, а саме: 595000 грн. 00 коп. в якості відшкодування втраченого позивачем заробітку; 25000 грн. в якості відшкодування витрат на юридичні послуги; 2713200 грн. в якості відшкодування втрачених позивачем матеріальних доходів.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказує, що він є потерпілим в рамках дії ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», однак його неодноразові звернення з відповідними заявами до ГУ Державної Фіскальної служби України в Харківській області та спеціалізованої ДНІ з обслуговування великих платників в м. Харкові, Державної Фіскальної служби України в м. Києві про відшкодування позивачу матеріальної шкоди по кримінальній справі, залишились без конкретної відповіді, а позивачу було рекомендовано звернутись для вирішення цього питання до суду.

При розгляді його позовної заяви по суті ОСОБА_1 просить врахувати, що за весь час досудового слідства з серпня 1998 р. по серпень 2003 р., тобто 60 місяців, та 125 місяців невинесення ГУ ДФС у Харківській області постанови про відшкодування шкоди, на думку позивача, на його користь належить сплатити заподіяну йому матеріальну шкоду виходячи зі слідуючих розрахунків.

Вимогу з вiдшкодування втраченого заробiтку позивач обгрунтовує тим, що з серпня 1998 р. були вилучені всі фінансові документи, що потягло припинення діяльності фірми. Ця робота була єдиним джерелом матеріального існування його і його родини. Впродовж більш нiж 10 рокiв відповідна постанова про відшкодування позивачу видана не була.

ОСОБА_1 вказує, що відповідно до п. 2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати, який на час звернення становить 1218 грн., тобто 60 мiсяцiв*1218 грн.*3 = 219240 грн. Дотримуючись вказаного коригування, за 125 місяців невинесення постанови, з урахуванням індексу інфляції в Україні за даними НБУ, яка з 2003 р. по 2014 р. становить 104%, та 3% річних, які з 2003 р. по 2014 р. становлять 33%, необхідно відшкодувати втрачений заробіток виходячи з цього і таким чином загальна сума повинна становити 219240 грн.*104% (індекс інфляції)*33% = 595000,00 грн. в якості відшкодування втраченого позивачем заробітку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про вiдшкодування витрат на юридичні послуги, ОСОБА_1 вказує, що з метою забезпечення належного захисту своїх прав в правоохоронних органах вiн змушений був звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. Вартість юридичних послуг, пов'язаних з наданням йому правової допомоги по цій кримінальній справі за всі ці роки становить 25000 грн.

Також позивач просить вiдшкодувати йому втрачені грошові доходи, мотивуючи ці вимоги тим, що 28.01.1999 р. було скасовано акт перевірки від 17.08.1998 та скасовано рішення про фінансові санкції б/н від 08.08.98 р., але сума в 37737 грн. досi не повернута. Позивач вважає, що, дотримуючись передбаченого законодавством коригування, за 175 місяців неповернення даної суми, з урахуванням індексу інфляції в Україні за даними НБУ, яка з 1998 р. по 2014 р. становить 155%, та 3% річних, які з 1998 р. по 2014 р. становлять 45%, необхідно відшкодувати загальну суму втрачених грошових коштів: 37737 грн.*155% (індекс інфляції)*45% = 113200 грн. в якостi відшкодування втрачених грошових коштів.

Позивач вказує, що згідно балансу підприємства, місячний прибуток підприємства становив 10000 грн. в 1997 р., а значить втрачений прибуток за час досудового слідства мав становити: бО(місяців)*10000 грн. (місячний прибуток) *40% (частка статутного фонду позивача) = 240000 грн. - втрачені ним доходи.

Також позивач вказує, що за час слідства фірма втратила 5 брокерських місць на фондових біржах Росії (в цінах 1992 р.) вартістю 100000 доларів США. Неотримані дивіденди починаючи з 1997 р. по 2014 р. становлять ( 10% на рік) 155000 доларів США, тому загальна сума має становити: 255000$*8.5 *40% частка статутного фонду позивача) = 860000 грн. - втрачені позивачем матеріальні кошти.

ОСОБА_1 вказує, що дотримуючись передбаченого законодавством коригування, за 125 місяців невинесення постанови, з урахуванням індексу інфляції в Україні за даними НБУ, яка за 2003-2014 рр. становить 104%, та 3% річних, які з 2003 р. по 2014 р. становлять 33%, необхідно відшкодувати витрати, виходячи з цього, і, таким чином, загальна сума становить (240000+860000) *104%*33% = 2600000 грн. в якостi відшкодування втрачених позивачем матеріальних коштів.

Представником Державної казначейської служби України до суду було подано заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, в якому він просив вiдмовити позивачу в вiдшкодуваннi матеріальної шкоди в повному обсязі.

В обґрунтування вказаної вимоги зазначив, що позивачем не надано належних доказів щодо матеріальної шкоди; ОСОБА_1 посилається на нормативні документи, які не відносяться до спірних правовідносин при обчисленні втраченого заробітку, а також не підтверджено належним чином юридичних витрат, які надавалися йому захисником, та не надано доказів того, що саме такі доходи, які зазначені в позові, ОСОБА_1, отримав би в випадку, якщо його права не були б порушені.

04.08.2015 р. представником ГУ ДФС в Харкiвськiй обл. до суду було подано заперечення на позовну заяву, в якiй просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обгрунтовуючи зазначену вимогу, посилаючись на ст.ст. 256, 257 ЦК України, вказав, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, яка порушена позивачем.

Посилаючись на п. 6, пп. 2 п. 11 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», представник вiдповiдача вказує, що громадянинові відповідним органом одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляється повідомлення, в якому роз'яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Протягом шести місяців після направлення йому повідомлення громадянин може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Позивачем не надано доказів щодо звернення до суду для визначення розміру шкоди в установлений строк, отже позивач пропустив строки звернення до суду щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Представник ГУ ДФС в Харкiвськiй області вказує, що ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» визначенi випадки, в яких пiдлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові. Позивачем не наведено доказів щодо наявності перелічених в законi обставин. Відтак, ГУ ДФС у Харківській області вважає, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки кримінальну справу відносно нього щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 148-2 КК України 1960 р., закрито в зв'язку з декриміналізацією, а тому вимагати відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, він не може, оскільки ці діяння не були реабілітуючими, а право на відшкодування шкоди виникає лише тоді, коли особа була повністю реабілітована, а дії органу визнані протиправними.

Також представник вiдповiдача посилається на ст. 2 вказаного Закону, якою встановлено, випадки, коли у громадянина виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. З вказаного положення слiдує, вказує представник вiдповiдача, що в разі закриття справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, виникає лише при встановленій незаконності дій посадових осіб вказаних органів. Відповідно до положень КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. Отже, для виникнення права на відшкодування шкоди самої підстави закриття кримінальної справи у відповідності з ч. 3 ст. 213 КПК України недостатньо, враховуючи положення ст. 1 Закону, має бути встановлена незаконність в діях органів слідства.

Представник ГУ ДФС в Харкiвськiй області вказує, що розмір сум, які підлягають відшкодуванню громадяниновi, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Однак позивачем не наведено жодних доказів стосовно того, що мала місце втрата заробітку, отже вимога позивача щодо відшкодування втраченого заробітку є безпідставною та необгрунтованою.

Також безпідставною та необгрунтованою представник вiдповiдача вважає вимогу ОСОБА_1 щодо відшкодування грошових доходів, оскiльки позивачем не доведено та не підтверджено документально, що внаслідок кримінального провадження ним було втрачено грошові доходи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пiдтримав позовнi вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязi.

Представник вiдповiдача Державної казначейської слкжби України в судовому засiданнi проти задоволення позову заперечував, посилаючись на поданi до суду заперечення просив вiдмовити ОСОБА_1 в повному обсязi.

Представник вiдповiдача Головного управлiння ДФС в Харкiвськiй областi в судовому засiданнi проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, просив вiдмовити в їх задоволеннi в повному обсязi.

В судовому засiданнi прокурор заперечувала протии задоволення позовних вимог ОСОБА_1, пiдтримувала позицiю вiдповiдачiв.

Заслухавши учасникiв судового засiдання, дослiдивши матерiали справи, суд приходить до висновку, що позовнi вимоги ОСОБА_1 не пiдлягають задоволенню з наступних пiдстав.

Судом встановлено, що 12.08.1998 р. прокуратурою Дзержинського району м. Харкова було порушено кримiнальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 148-2, ч. 2 ст. 167 КК України (в редакцiї 1960 р.).

Пiдставою для порушення кримiнальної справи стали матерiали перевiрки СП «Метасл» працiвниками ДПI Дзержинського району м. Харкова з питань дотримання податкового законодавства. За перевiряємий перiод керiвництво господарсько-фiнансовою дiяльнiстю пiдприємства здiйснював директор ОСОБА_1

З матерiалiв справи вбачається, що ОСОБА_1 пiд час кримiнального провадження від займаної посади не відсторонювався, пiд вартою не перебував, в його вiдношеннi був обраний запобiжний захiд в виглядi пiдписки про невиїзд з постiйного мiсця проживання.

Рiшенням Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 22.01.2007 р.по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації в Харкiвськiй областi, казначейської служби України про стягнення матеріальної і моральної шкоди встановлено, що в серпні 1998 р. за постановою слідчого СВ ДПІ в м. Харкові ОСОБА_1 було притягнуто як обвинуваченого по кримінальній справі, порушеній за ознаками ч. 1 ст. 148-2, ч. 2 ст. 165 КК України (в редакції 1960 р.). Постановою Дзержинського районного суду від 21.08.2003 р. кримінальну справу за його обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 148-2 КК України (в редакції 1960 р.) провадження закрито за відсутністю складу злочину.

Вказаним рiшенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Суд посилався на те, що закриття провадження по справі в зв'язку з декриміналізацією діяння не є реабілітуючою обставиною. Кримінальну справу вiдносно ОСОБА_1 було закрито в зв'язку з тим, шо на час набрання чинності новим КК України, було скасовано злочинність діяння, яке було вчинено позивачем до набрання таким законом чинності. Вказано, що суд не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1, оскiльки на час порушення кримінальної справи була передбачена відповiдальнiсть за скоєння злочину, який інкримінувався ОСОБА_1 Неправомірного притягнення позивача до кримінальної відповідальності судом встановлено не було. Позивач з свого боку не довів суду, що незаконними i неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральні страждання , з вини відповідача він втратив заробіток та не отримував доходи від діяльності підприємства. Посилаючись на вимоги ст. 1176 ЦК України, судом зроблено висновок, що право на відшкодування виникає лише тоді, коли особа була повністю реабілітована.

Ухвалою апеляцiйного суду Харкiвської областi вiд 16.04.2007 р. рiшення Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 22.01.2007 р. залишено без змiн.

Рiшенням Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 06.08.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України, Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної Податкової Служби України про стягнення моральної шкоди в сумі 2500000,00 грн. в порядку, передбаченому ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням кримінальної справи №20980056 за ч. 2 ст. 167 КК України - 20000,00 грн. В іншій частині позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням кримінальної справи №20980056 за ч. 1 ст. 148-2 КК України 1960 р., ч. 2 ст. 165 КК України 1960 р. ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляцiйного суду Харкiвської областi вiд 29.11.2012 р. рiшення Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 06.08.2012 р. залишено без змiн.

На даний момент позивач звернувся до суду з позовною заявою в рамках дiї ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» про вiдшкодування шкоди, завданої в зв'язку з необгрунтованим порушенням в його вiдношеннi кримiнального провадження по ч. 2 ст. 167 КК України ( в ред. 1960 р.).

Статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. В випадках, зазначених в ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Вiдповiдно до п. 2 ст. 2 вказаного закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що в наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка в статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином в зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Вiдповiдно до ст. 4 вказаного закону, відшкодування шкоди в випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності у серпні 1998 р. на підставі ст.ст.148-2 ч.1, 167 ч.2 КК України в редакції 1960 р.

У відповідності з постановою слідчого від 27.08.2002 р. було закрито кримiнальну справу в вiдношеннi ОСОБА_1 в частинi пред'явлення обвинувачення по ч. 2 ст. 167 КК України на підставі ч. 2 ст. 213 КПК України за недоведенiстю його вини в скоєннi злочину.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.08.2003 р. кримінальну справу в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 148-2 КК України (в редакції 1960 р.) провадженням закрито за відсутністю складу злочину у зв'язку з декриміналізацією діяння.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.01.2007 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до казначейської і податкової служб про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності по ч.1 ст.148-2 КК України відмовлено в повному обсязі.

Рiшенням Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 06.08.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності по ч.2 ст.167 КК України задоволені частково, на його користь стягнуто 20 000 грн.

Таким чином рішеннями суду, які набрали чинності встановлено, що ОСОБА_1 незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.167 КК України, і завдана йому при цьому шкода підлягає відшкодуванню.

Позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3 333 200 грн., яка складається з втраченого позивачем заробiтку в сумі 595 000 грн., втрачених матерiальних доходiв в сумі 2 713 200 грн. та витрат на юридичні послуги в сумі -25 000 грн.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вiдповiдно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши учасників судового засідання, дослiдивши матерiали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх і належних доказів наявності підстав для відшкодування йому матеріальної шкоди.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, яку, на його думку, йому має бути сплачено в якостi вiдшкодування втраченого заробiтку.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмiр вказаних сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Згідно наданого позивачем протоколу №1 засідання ради учасників фірми від 10.07.1991 р., згідно до якого ОСОБА_1 призначено генеральним директором фірми «Метасл».

Ніяких доказів, якi б свідчили про те, що у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності по ст.167 ч.2 КК України ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади, чи якимось іншим способом усунуто від виконання своїх обов'язків і що взагалі мала місце втрата позивачем заробітку.

Також не надано жодних доказiв, якi б пiдтверджували отримання позивачем заробiтної плати та її розмiру в період діяльності фірми «Метасл».

Позивачем копію балансу пiдприємства на 01.07.1997 р., однак з вказаного документу можна робити висновки лише про отримання доходу суб'єктом господарювання - юридичною особою, а не його працiвниками.

Таким чином, позивачем не надано доказiв в обгрунтування вказаної позовної вимоги, в зв'язку з чим суд вважає її безпiдставною, необґрунтованою, а вiдтак такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач в якостi вiдшкодування втрачених матерiальних доходiв просить стягнути на його користь втрачені грошові доходи: неповернуті кошти у вигляді скасованих штрафних санкцій, втрачений прибуток від діяльності підприємства, а також неотримані девиденди від використання 5 брокерських місць на фінансових біржах Росії.

Позивачем не надано достатнiх належних доказiв, якi б свiдчили про наявність у позивача права на отримання доходу або його частки від діяльності фірми «Метасл». Також не надано жодних доказів того, що в результаті порушення кримінальної справи за ч.2 ст.167 КК України було припинено чи порушено діяльність фірми «Метасл».

Доданi позивачем до позовної заяви копiї балансу пiдприємства i актiв звiрки розрахункiв по держдоходам свiдчать лише про рух коштiв на рахунках пiдприємства, отримання доходу підприємством у 1997 році.

Кримінальну справу, по якій ОСОБА_1 притягався до кримінальної відповідальності по ст.ст. 148-2 ч.1,167 ч.2 КК України, порушено 12.08.1998 р. на підставі акту перевірки від 31.07.1998 р. З наданих позивачем протоколів виїмки (а.с.37-38) вбачається, що працівниками Зміївського РВ УМВСУ у Харківській області у лютому 1998 р. вилучено документи СП «Метасл ЛТД» за період 1996-1997 р.р., що саме по собі не може служити доказами припинення діяльності товариства у зв'язку з порушенням кримінальної справи у серпні 1998 р.

Окрім того одержання доходiв товариством, не є безумовним свiдченням наявностi доходу у засновникiв (учасникiв) такого товариства i його працiвникiв. Тому баланс товариства жодним чином не свiдчить про можливість отримання особисто ОСОБА_1 будь-яких доходiв.

Документів, які б свідчили про право отримання ОСОБА_1 доходів від діяльності товариства, про підстави отримання і розмір таких доходів суду не надано, як не надано і доказів відсутності чи наявності доходів у товариства «Метасл» після порушення вказаної кримінальної справи, та наявності причинного зв'язку між порушенням кримінальної справи і результатами діяльності товариства. Вирішення ж спору на підставі припущень протирічить вимогам діючого законодавства.

Позивач зазначив, що за час слiдства фiрма втратила п'ять брокерських мiсць на фондових бiржах Росiї (в цiнах 1992 р.) вартiстю 100000 доларiв США.

Свiдоцтвом Унiверсальної торгової акції «Гермес-Планета» (тимчасовим) серiї НТЦ №0664?0668 (реєстрацiйний запис №132 вiд 09.06.1992 р.) посвiдчено право ПКФ «Метасл» володiння 5 УТА «Гермес-Планета». Вказане свiдоцтво слугує пiдставою для участi в торгах Тюменсько-Московської бiржi «Гермес», Петербургсько-Тюменської унiверсальної бiржi «Планета», Калiнiнградської товарно-фондової бiржi, Московського торгового дому «Гермес», Тюменського торгового дому «Гермес». Унiверсальна торгова акцiя «Гермес-Планета» дає право на вiдкриття однiєї брокерської контори (з одним пропуском).

Однак позивачем до суду не надано доказiв, якi б свiдчили про підстави отримання особисто ним доходiв, пов'язаних з правом фірми «Метасл» володiти 5 УТА «Гермес-Планета».

Питання про повернення грошових коштів у зв'язку з скасуванням акту перевірки від 17.08.1998 та рішення про фінансові санкції від 08.08.98 р. не підлягає вирішенню в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки ці акти не є процесуальними документами органу досудового слідства. Ці документи видаються працівниками податкової інспекції, оспорюють ся і скасовуються в порядку встановленому для адміністративного судочинства, тому відшкодування збитків вирішеється в загальному порядку. Тому ці збитки не можуть бути відшкодовані з підстав, зазначених позивачем в рамках даної справи. При цьому слід враховувати також, що фінансові санкції застосовувались до юридичної особи, і можуть бути відшкодовані цій особі чи її правонаступнику.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає позовнi вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення завданих збитків необгрунтованими i вiдмовляє в їх задоволеннi в повному обсязi.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування на його користь витрат на юридичні послуги суд також вважає такими, що не пiдлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В позовнiй заявi ОСОБА_1 вказує, що з метою забезпечення належного захисту своїх прав в правоохоронних органах вiн змушений був звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. Позивач вказує, що вартість юридичних послуг, пов'язаних з наданням йому правової допомоги по цій кримінальній справі за всі роки провадження становить 25000 грн. Цi витрати, вказує позивач, пiдтверджуються вiдповiдними угодами про надання юридичних послуг, якi знаходяться в матерiалах цивiльної справи №2-8284/2011 р. i кримiнальнiй справi №20980056.

Однак вiдповiдачем на пiдтвердження своїх тверджень щодо здiйснення витрат на юридичнi послуги в розмiрi 25000 грн. не було надано достатнiх належних доказiв.

Матерiали справи мiстять копiю листа юридичної фiрми «Щит» вих.№01-2/5 вiд 22.01.2001 р., направлений на адресу податкової міліції м. Харкова, з якого вбачається, що на правовому забезпеченнi i адвокатському обслуговуваннi юридичної фiрми «Щит» з травня 2000 р. знаходиться ОСОБА_1

Однак вказаний лист не може бути пiдставою для задоволення вимоги позивача про вiдшкодування йому витрат на правову допомогу в розмiрi 25000 грн., оскiльки з нього неможливо встановити якi саме юридичнi послуги надавались позивачу, по якiй справi, чи були вони оплаченi позивачем та в якому розмiрi.

Також матерiали справи мiстять лист вказаної організації вих.№47/3 вiд 11.02.2014 р. на адресу ГУ Мiндоходiв в Харкiвськiй областi, яким повiдомлено, що ОСОБА_1 в перiод з 2000 по 2003 рр. звертався до юридичної фiрми «Щит» за адвокатською i юридичною допомогою по кримiнальнiй справi №20980056 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 167, ч. 1 ст. 148-2 КК України. При цьому вказано, що копiї вiдповiдних угод в архiвах фiрми не збереглися.

Вказаним листом також повiдомлено, що в якостi захисника по вказанiй кримiнальнiй справi з 2000 по 2003 рр. брав участь ПП юрист ОСОБА_4 В перiод з 2000 по 2003 рр. за юридичнi послуги i послуги захисника по справi №20980056 ОСОБА_1 було сплачено ПП ОСОБА_4 25000 грн. На пiдставi викладеного фiрмою пiдтверджено, що ОСОБА_1 спiвпрацював з юридичною фiрмою «Щит» i сплатив ОСОБА_4 25000 грн. за адвокатськi i юридичнi послуги по кримiнальнiй справi №20980056.

Суд вважає, що вказаний лист не має доказового значення по справi, оскiльки не мiстить інформації про те, якi саме послуги надавались позивачу, не мiстять розрахунку їх вартостi; не є пiдтвердженням фактичної участi юриста в указанiй кримiнальнiй справi. Також при цьому не надано ніяких платiжних документiв, які пiдтверджують, що позивачем за надання юридичної допомоги дiйсно було сплачено грошові кошти в розмiрi 25 000 грн.

Таким чином, доказiв, достатнiх для висновку про обгрунтованiсть вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь витрат, здiйснених за надання правової допомоги в розмiрi 25000 грн., позивачем суду надано не було, в зв'язку з чим суд не вбачає пiдстав для їх задоволення.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 20, 22 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1-4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Державної Фiскальної служби України в Харкiвськiй областi, Державної казначейської служби України про вiдшкодування матеріальної шкоди - вiдмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції.

Головуючий: