Справа № 161/9533/15-ц
Провадження № 2/161/3097/15
У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту, складеного 03.07.2014 року ОСОБА_6, який помер 20.12.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про призначення у справі судової психіатричної посмертної експертизи, на вирішення якої поставити питання встановлення психічного стану заповідача на момент складання заповіту.

Сторона відповідача заперечувала вимоги клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст.145 ЦПК України встановлено вичерпний перелік обовязкового призначення експертизи судом за клопотанням хоча б однієї із сторін, а саме -- якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоровя, психічний стан особи, вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України, викладених в п.14 Постанови Пленуму №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. При чому, судово-психіатрична експертиза в цивільних справах обовязково призначається: для визначення психічного стану особи в справах про визнання громадян недієздатними (ст.258 ЦПК); у справах про поновлення громадянина в дієздатності (ст.260 ЦПК).

В інших випадках призначення експертизи є не обовязком, а правом суду.

Зазначеною постановою Пленуму ВСУ вказано судам на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли зясування певних обставин не потребує спеціальних знань.

Психічний стан особи, зокрема, на час укладення нею певного правочину, потребує зясування за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи.

Жодних даних про такі дії заповідача, в період часу, в який було складено оспорюваний заповіт ні до клопотання ні до позовної заяви не додано. Той факт, що заповідач не отримував психіатричної медичної допомоги ніким не оспорюється.

За наявності у суду витребуваної з лікарської установи медичної документації щодо онкозахворювання заповідача, суд не вбачає потреби у призначенні посмертної судової психіатричної експертизи, в звязку з чим в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 143, 145, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі посмертної судової психіатричної експертизи -- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій