Справа № 591/4234/15-ц
Провадження № 2/591/1644/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В.

при секретарі: Терешенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона на підставі договору дарування є власником будинку № 35 по вул. Чапаєва в м. Суми. У вказаному будинку, окрім неї, також зареєстровані та проживають відповідачі, які вселилися та стали проживати у будинку за життя попереднього власника будинку. Посилаючись на те, що відповідачі не є співвласниками будинку та не є членами його сімї, не мають права користуватися спірним будинком, а тому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на будинок шляхом виселення відповідачів з спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач також пояснила, що у неї та відповідачів виникають постійні суперечки.

Відповідачі та їх представник позов заперечили та пояснили, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 вселилася до спірного будинку як член сімї власника та була в ньому зареєстрована. У вказаному будинку була народження та з часу народження проживає та зареєстрована донька ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_3. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували своєму сину ОСОБА_4 та його дружині (відповідачу у даній справі) мешкати окремо. Для цього, їм була виділена частина будинку для окремого проживання. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 власними сила та за власний рахунок здійснили добудови до будинку, а також збудували літню кухню. Фактично, будинок складається з двох квартир, які відокремлені та мають окремі входи. Після смерті ОСОБА_5, спадщину отримала лише ОСОБА_6, оскільки діти померлого відмовилися від спадщини. У 2007 році ОСОБА_4 захворів та ОСОБА_6 повідомила про намір переоформити будинок на свою доньку ОСОБА_7, а також сказала що вони зможуть проживати у будинку без перешкод. Зазначили, що про те, що ОСОБА_7Ф, подарувала будинок своїй дочці, вони дізналися після отримання позовної заяви. Зазначили, що будинок фактично розділений на дві окремі частині: одну з яких займає сімя позивача, а іншу сімя відповідачів. Вони доглядають за будинком, ремонтують та добудовують його, здійснюють оплату комунальних послуг. Тому просять відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Житловий будинок №35 по вул. Чапаєва в м. Суми з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується копією договору дарування (а.с. 21-23).

Також встановлено, що з дозволу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірний будинок в якості члена їх сімї в 1975 році була вселена та зареєстрована ОСОБА_2 невістка власників будинку.

Після народження у ОСОБА_4 (сина власників будинку) та його дружини - ОСОБА_2 в 1979 році доньки, остання (ОСОБА_3В.) також була вселена до спірного будинку як члені сімї його власників та була в ньому зареєстрована.

Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, є його дружина ОСОБА_6, яка з 1984 року стало одноособовим власником спірного будинку.

Наведені вище обставини, які зазначені та визнані сторонами та доказуванню не підлягають, вказують на те, що відповідачі були вселені до спірного житлового приміщення та проживали в ньому як члени сімї ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були власниками спірного будинку на час вселення до нього відповідачів.

Судом встановлено, що 28.09.2007 року ОСОБА_6 подарувала належний їй будинок № 35 по вул. Чапаєва своїй доньці - ОСОБА_7, що підтверджується копією договору дарування (а.с. 21-22).

З вказаного договору дарування вбачається, що під час його укладення на обдарованого було покладено обовязок у вигляді збереження права безоплатного проживання у будинку дарувальника ОСОБА_6

З пояснень сторін та усіх допитаних у суді свідків встановлено, що спірний будинок тривалий час фактично поділений на дві частини, які повязані спільною системою опалення, але в яких проживали фактично дві різних сімї. В одній частині мешкали ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_1, а в іншій частині мешкали ОСОБА_4 з дружиною - ОСОБА_2 та донькою - ОСОБА_3

Також встановлено, що 29 квітня 2015 року ОСОБА_7 подарувала належний їй на праві власності будинок № 35 по вул. Чапаєва своїй доньці позивачу у даній справі, що підтверджується копією договору дарування та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-7).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком.

Судом встановлено, що відповідачі користуються спірним будинком, оскільки вони є членами сімї колишніх власників будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За змістом статті 156 ЖК України право користуватися жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника жилого будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України.

Частиною 2 статті 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Судом встановлено, що відповідачі у даній справі не є членами сім'ї позивача в розумінні ч.2 ст.64 ЖК України, не є власниками чи наймачем згаданого житла, а тому з моменту переходу права власності на спірний будинок до позивача, відповідачі, як члени сім'ї попереднього власника житла, втратили право на користування будинком.

Підтвердженням зазначених вище висновків суду є - обов'язкова для всіх судів України за положеннями ст.360-7 ЦПК України правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14, за положеннями якої:

«Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.»

Посилання відповідачів в обґрунтування заперечень на позов на пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу того, що сімя відповідачів тривалий час мешкає у спірному будинку, займає відокремлену частину в ньому, дбайливо ставляться до будинку, не мають іншого житла та здійснили добудови до вказаного спірного будинку та будівництво літної кухні на земельній ділянці не спростовують наведених вище висновків суду.

Окрім того, судом встановлено, що: відповідачі не є членами сімї нового власника будинку; між позивачем та відповідачами будь-яких угод щодо користування спірним будинком не укладалося; право власності нових власників будинку відповідачами не оспорювалося.

Також суд не може взяти до уваги посилання відповідачів на те, що на підставі договору дарування від 28.09.2007 року на обдарованого (ОСОБА_7Ф.) було покладено обовязок зі збереження їх права проживання у спірному будинку. Як вбачається із змісту вказаного договору дарування, обовязок зі збереження права проживання у спірному будинку, був покладений на обдарованого лише щодо дарувальника ОСОБА_6. Щодо інших осіб у договорі міститься лише посилання на обізнаність обдарованого про факт їх реєстрації у будинку та не заперечення обдарованого проти цієї обставини. Будь яких обовязків обдарованого на користь третіх осіб в розумінні ст. 725 ЦК України, даний договір дарування не має.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідачів на положення ч. 1 ст. 405 ЦК України в обґрунтування факту збереження за ними, як за колишніми членами сімї власника, права проживання у спірному будинку. Як вже зазначалося раніше судом, відповідачі є членами сімї колишнього власника будинку, а тому сервітут визначений ст. 405 ЦК України на них в даному випадку не поширюється.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає що права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження будинком підлягає захисту, а тому позов має бути задоволений, а перешкоди позивачу у користуванні майном підлягають усуненню шляхом виселення відповідачів із спірного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку № 35 по вул. Чапаєва в м. Суми без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя