АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №212/113054/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/2397/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 27(ІУ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Зубакової В.П., Ляховської І.Є.,
секретар: Петренко К.І.
за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника позивача - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2005 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв'язку з наведеним Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 33 713,62 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРиватБанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії договору автоматично продовжується, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, ніхто зі сторін не заявляв про намір його припинення, заява до Банку від позичальника про припинення дії договору не надходила.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення положень ст.ст. 213-215 ІІПК України, належним чином не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки.
Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду України щодо застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладених у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно інформації з програмного комплексу щодо карти/рахунку, стан рахунку є відкритим, строк дії карти зазначено 12/12, тобто перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а саме з грудня 2012 року, Банком подано позовну заяву до суду 02 грудня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.
На думку апелянта, не надавши належної оцінки всім обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи судом порушені норми процесуального права та вимоги ст. 214 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 26.12.2005 року між відповідачем ОСОБА_2. та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, базова відсоткова ставка 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.
Відповідно до п.п. 5.4. п.5 Умов і правил надання банківських послуг строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті
Згідно п. 5.5.п.5 за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів. За несвоєчасне виконання боргових зобовязань боржник оплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розмір яких визначаються тарифами.
Відповідно до п.п. 8.6 п.8 при порушенні боржником строків платежів будь якого зобовязання, передбачених даним договором більше чим на 120 днів, боржник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що договір діє до 26.12.2007 року, а Банк звернувся з позовом 05.12.2013 року, тобто після спливу позовної давності.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.
Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, що в силу вимог ч.2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України № 134 цс 14 від 01.10.2014 року, висновки якої в силу ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2005 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, базова відсоткова ставка 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.
Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, строк дії картки зазначений з лицьового боку картки (місяць,рік). Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшло заяви про закриття карткового рахунку.
Оскільки строк дії картки відповідача був встановлений до грудня 2012 року, Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2С.у грудні 2013 року, тобто в межах строку, встановленого законом.
У звязку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, та помилково застосував строк позовної давності до всієї суми заборгованості відповідно до заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3
Відповідно до статей 261, 530, 631 ЦК України, в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.
У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно п.п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязкового платежу, відбувається в наступному порядку: Строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; Строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного в платіжній картці.
Як вбачається з матеріалів справи, погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем не проводилось, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5180 грн., заборгованості по процентам за період з 05.12.2010 року по 31.10.2013 року, що становить 11 041, 59 грн., тобто в межах строку позовної давності, виходячи з наступного розрахунку: сума заборгованості по процентам з 05.12.2010 року по 30.12.2010 року - 279, 77 грн., за період з 31.12.2010 року по 30.12.2012 року 7574, 47 грн., з 31.12.2012 року по 31.10.2013 року 3160, 35 грн. (а.с. 4-5)
Відповідно до п.п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні боржником строків платежів будь якого зобовязання, передбачених даним договором більше чим на 120 днів, боржник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.
Таким чином, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг з відповідача підлягає стягненню сума штрафу (процентна складова) в сумі 811, 12 грн. та 500 грн. фіксована частина.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яка станом на 31.10.2013 року становить 17 033,61 грн., та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5180, 90 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 05.12.2010 року по 31.10.2013 року в сумі 11 041,59 грн. штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 811,12 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено
Таким чином, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк підлягає стягненню з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 354 грн.
Керуючись ст.ст.303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 26.12.2005 року станом на 31.10.2013 року в сумі 17 033,61 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом в сумі 5180, 90 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 05.12.2010 року по 31.10.2013 року в сумі 11 041,59 грн. штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 811,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір в сумі 354 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_5