Справа № 509/3819/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі Шестопалової О.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2.

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому вказував, що 14 жовтня 1994 року його мати майдан Єфросінія Іванівна склала заповіт, яким заповіла все майно в рівних частках позивачеві та його сестрі відповідачці по справі. Позивач вважає заповіт недійсним, оскільки він є єдиним сином померлої, а також з тих підстав, що померла була неписьменною особою та заповіт був складений без присутності свідків. Тому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати заповіт недійсним.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у позові, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту складеного 14.10.1994р. недійсним.

17.06.2008р. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання цього ж заповіту частково недійсним. Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 23 липня 2008 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірного майна. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2008р.

Відповідачем заявлена заява про пропуск позивачем строків позовної давності, однак позивач не просить суд поновити йому строк позовної давності.

Враховуючи той факт, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з позовом, у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212-215,218,223 ЦПК України, ст.ст.257,262,267 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_4