15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Тернопільської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
за касаційною скаргою Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня
2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня
в с т а н о в и л а:
У квітні 2013 року Тернопільська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що в результаті банкрутства у 2007 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплект-Сервіс»
(далі - ТОВ «Комплект-Сервіс») гуртожиток по АДРЕСА_1 передано у комунальну власність міста. Згідно даних адресно-довідкового бюро УМВС України у Тернопільській області у зазначеному гуртожитку зареєстрований ОСОБА_4, однак з моменту передачі приміщення гуртожитку до комунальної власності та по теперішній час у гуртожитку він не проживає, а використовує надані йому житлові приміщення як готель. Крім того, згідно інформації товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (далі - ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації») відповідачу належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що відповідачі тривалий час не проживають у гуртожитку без поважних причин понад встановлені законом строки (шість місяців), позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 72 ЖК України.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 20 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня
2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 20 травня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі голова Тернопільської міської ради Надал С.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час відбування покарання ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі за ним зберігалося право на користування гуртожитком, а інші відповідачі не зареєстровані у спірному приміщенні.
Судами встановлено, що 06 вересня 1999 року ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 06 вересня 1999 року видало ОСОБА_4, який працював у ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром, ордер на право зайняття з сім'єю жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1.
29 листопада 2005 року ТОВ «Комплекс-Сервіс» на підставі спільного рішення зборів засновників товариства та профспілкового комітету від 20 листопада 2005 року видало ОСОБА_4, який працював у ТОВ «Комплекс-Сервіс», ордер № 1 серія 1 на право зайняття з сім'єю з 4 осіб жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 розміром 141,0 кв. м (склад сім'ї: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 - син).
Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 07 червня 2007 року по справі №10/Б-485 зобов'язано ліквідатора ТОВ «Комплекс-Сервіс» передати до комунальної власності м. Тернополя в особі Тернопільської міської ради, а Тернопільську міську раду прийняти по акту прийому-передачі від ТОВ «Комплекс-Сервіс» об'єкт соціальної сфери, без додаткових умов: гуртожиток по АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29 липня 2008 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 21 червня 2007 року № 795 на праві комунальної власності належить гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 297,7 кв. м.
Відповідно до листа ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від
30 червня 2011 року станом на 25 червня 2011 року відповідачу на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_2.
Згідно довідки УДМС України в Тернопільській області від 05 лютого 2014 року та паспорта ОСОБА_4 останній зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 з 24 вересня 1994 року.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2011 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1900/ed_2014_05_17/pravo1/T012341.html?pravo=1>, ст. 357 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1900/ed_2014_05_17/pravo1/T012341.html?pravo=1> до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Згідно довідки серії ХАР № 02196, виданої ОСОБА_4 начальником Диканівської виправної колонії Харківської області (№ 12), він відбував покарання в установах ДКВС з 21 травня 2010 року по 25 жовтня 2013 року, звідки звільнений за постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців 4 дні і прямує до місця проживання в АДРЕСА_1.

Судами також встановлено, що згідно довідок УДМС України в Тернопільській області від 25 березня 2015 року, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не зареєстровані в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення

волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

Частиною 4 статті 71 ЖК України визначено, що у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року, яке набрало чинності, позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «Акція»,

ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням задоволено частково. Визнано дії ТОВ «Акція» та ОСОБА_10 щодо ненадання ОСОБА_4 доступу до спірного приміщення незаконними та зобовʼязано ТОВ «Акція» та ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірним приміщенням.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07 лютого

2013 року, яке вступило в законну силу, у задоволенні позовних вимог Тернопільської міської ради до ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради про надання дозволу на приватизацію гуртожитку відмовлено.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановили, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 втратившим право на житло

18 квітня 2013 року, тобто в той час, коли ОСОБА_4 перебував у місцях позбавлення волі, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки строк протягом якого жиле приміщення зберігається за ОСОБА_4, відраховується з 25 жовтня 2013 року, тобто з моменту звільнення його з місць позбавлення волі.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки встановили, що останні не вселились у встановленому законом порядку у спірне приміщення, не зареєстровані в ньому, а тому і не набули права проживання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, письмові заперечення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернопільської міської ради відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від

14 липня 2015 року в справі за позовом Тернопільської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік