АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6414/15 Головуючий 1-ї інстанції Шуліка Ю.В.
Справа № 646/3009/15-ц Доповідач: Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Бездітко В.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року по справі за поданням державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Попляка Володимира Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року державний виконавець Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - ВДВС) Попляка В.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, за яким рахується заборгованість по сплаті коштів за виконавчим провадженням відкритого на підставі виконавчого листа №2-1122/2010, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 22 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПТ «Ломбард ЗАТ «Грандполіс» та компанія» заборгованості в розмірі 207 322,89грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року подання державного виконавця ВДВС задоволено. ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця ВДВС. Зокрема, зазначає, що подання розглянуто за відсутності доказів щодо його ухилення від виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання судового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом (ст.33 Конституції України). Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (надалі Закон).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першої цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, вирішувати питання про тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України можливе судом лише у випадку наявності рішення суду, а саме на стадії його примусового виконання, стосовно боржника і за поданням державного виконавця.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду (п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, з подальшими змінами та доповненнями).

Розділом XI «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 року та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду. Подання обов'язково повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857- XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним Судом України у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Зокрема, в цьому листі зазначається, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону N 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, обов'язковою передумовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Судовим розглядом встановлено, що згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПТ «Ломбард ЗАТ «Грандполіс» та компанія» стягнуто 207 322,89грн.

На підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-1122/2010, який спочатку пред'являвся до виконання у 2010 році, по ньому проводилось ряд виконавчих дій щодо примусового стягнення суми заборгованості, але - в 2014 року його повернуто без виконання у зв'язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення.

30 жовтня 2014 року стягувачем ПТ «Ломбард ЗАТ «Грандполіс» та компанія» повторно пред'явлено виконавчий лист до виконання. Державним виконавцем Комінтернівського ВДВС 03.11.2014року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і проведено ряд виконавчих дій, внаслідок яких було встановлено, що ОСОБА_1 навмисно довгий час ухиляється від погашення боргу.

Так, державним виконавцем було здійснено два виходи за місцем його реєстрації та проживання з метою виявлення майна боржника, але результатів вони не принесли, оскільки доступ до приміщення, в якому мешкає боржник, наданий не був. Дані дії боржника свідчать про умисне приховування майна, на яке може бути звернено стягнення.

Згідно відповідей, отриманих на запити Комінтернівського ВДВС, поданих до фіскальних органів, фондів соціального захисту населення, ОСОБА_1 не обіймає жодної посади та не працює за трудовим договором в будь-якому підприємстві чи установі.

Даний факт дає вагомі підстави вважати, що апелянт умисно не надаючи до податкових органів даних про доходи, ухиляється від виконання зобов'язань по виконанню рішення суду, а також уникнення звернення стягнення на джерело постійного доходу.

Отже, Комінтернівським ВДВС вжито усі необхідні заходи з метою виявлення майна боржника та виконання судового рішення в примусовому порядку, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, яку постановлено з дотриманням норм ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.307ч.2п.1), 312ч.1п.1), 313, 314ч.1п.4), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -