Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», про стягнення розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 27.11.2015 року мотивуючи тим, що 19.10.1995 року за наказом № 81-кф був прийнятий на посаду директора Білоцерківської філії ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», а 15.09.2015 року звільнений з роботи згідно з наказом № 228-01-кф від 14.09.2015 року. Відповідач нарахував, але не виплатив розрахунок при звільненні, а саме: заробітну плату за липень 2015 року 4225,68 грн., за серпень 2015 року 4225,68 грн., за вересень 2015 року - 4225,68 грн. та компенсацію за 66 днів щорічної відпустки та вихідної допомоги на суму 26546,53 грн., що разом становить 49700,66 грн. Оскільки відповідач не виплатив йому всіх сум при звільненні позивач просить стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на свою користь розрахунок при звільненні в розмірі 49700,66 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2015 року по 26.11.2015 року, за 54 робочих дні, в розмірі 10613,16 грн., всього 60313,82 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» до суду не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заперечень на позов до суду не надали.

Згідно ст.224-226 ЦПК України суд, враховуючи думку позивача, ухвалив провести заочний розгляд даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі наказу № 81-кф від 19.10.1995 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора Білоцерківської філії УСК «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» ( а.с.11).

Наказом № 228-01-кф від 14.09.2015 року ОСОБА_1, директор Білоцерківської філії УСК «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», був звільнений з роботи 15.09.2015 року у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України ( а.с.5).

Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення…Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 ( далі - Інструкція) … п. 2.26 передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Як вбачається з довідки Білоцерківської філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» від 30.09.2015 року за № 26 (а.с.6), станом на 30.09.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 49700,66 грн., яка складається із: заробітної плати за липень 2015 року 4225,68 грн., серпень 2015 року 4225,68 грн. та вересень 2015 року - 26546,53 грн., всього 34997,89 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» не виплатило позивачу розрахунок при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України).

Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що невиплата сум належних працівнику при звільненні відбулась не з їх вини, заперечень проти позовних вимог з доказами в їх підтвердження до суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь розрахунку при звільненні підлягають до задоволення в розмірі 34997,89 грн.

П.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у це й день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст..ст.117,237-1 КЗпП України.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме за визначений період, з 16.09.2015 року по 26.11.2015 року, за 54 робочих дні, в розмірі 10613,16 грн..

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2015 року по 26.11.2015 року, в межах заявлених вимог, підлягають до задоволення.

Згідно із довідкою Білоцерківської філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» від 30.09.2015 року за № 26, середньоденна заробітна плата позивача складала 196,54 грн. виходячи з розрахунку за два останні повні місяці роботи ( липень та серпень 2015 року) заробітна плата в сумі 8451,36 грн. : 43 робочі дні.

Отже, з відповідача підлягають стягненню кошти за період з 16.09.2015 року по 26.11.2015 року в розмірі 7271, 98 грн. (196,54 грн. х 37 робочих днів), виходячи із середньоденного заробітку позивача та часу затримки розрахунку ( 11 днів вересня 2015 року + 26 днів жовтня 2015 року).

Суд не приймає до уваги доданий до позову розрахунок ціни позову ( а.с.3) оскільки він не узгоджується з довідкою Білоцерківської філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» від 30.09.2015 року за № 26 (а.с.6) та проведений з арифметичними похибками.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь ОСОБА_1 розрахунку при звільненні в розмірі 34997,89 грн. та середньоденного заробітку позивача та часу затримки розрахунку в розмірі 7271, 98 грн., всього 42269,87 грн.

Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, тому з відповідача в дохід держави, в порядку ст.88 ЦПК України та п.п.1.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», стягується судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 116,117,233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 року N 4-рп/2012, Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, ст.ст.10, 11,60,61, 88,169,212-215, 224-226, 296 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь ОСОБА_1 розрахунок при звільненні в розмірі 34997,89 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7271, 98 грн., всього 42269,87 грн.( сорок дві тисячі двісті шістдесят девять гривень вісімдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3