Провадження № 22-ц/783/5174/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року у справі за скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою скаргу задоволено повністю.

Скасовано постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінського Олега Володимировича від 08.08.2014 року «про закінчення виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа № 2-56/11 виданого 12.02.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про зобов'язання відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за адресою АДРЕСА_1».

Зобов'язано державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінського Олега Володимировича відновити виконавче провадження № 42303010 та належно виконати рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 р.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2, зазначає, що державна виконавча служба виконала рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2013 року, а саме демонтувала гараж та за наслідками виконання цього рішення державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Як на підставу задоволення скарги суд посилався на те, що при виконанні рішення суду було демонтовано лише гараж, а будівельні матеріали, з яких він був зроблений, залишені на місці здійснення виконавчих дій. Однак з підставами, зазначеними в оскаржуваній ухвалі, вона не погоджується, оскільки предметом судового розгляду була лише позовна вимога про демонтаж гаражу. Стверджує, що вимога про приведення до попереднього стану прибудинкової земельної ділянки позивачем не заявлялась, відтак оскаржувана ухвала є незаконною. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Представники Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 46, 47), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Зазначене судове рішення (ухвала) не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Задовольняючи скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та скасовуючи постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінського Олега Володимировича від 08.08.2014 року «про закінчення виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа № 2-56/11 виданого 12.02.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про зобов'язання відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за адресою АДРЕСА_1», та зобов'язуючи державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінського Олега Володимировича відновити виконавче провадження № 42303010 та належно виконати рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 року, - суд першої інстанції виходив з того, що працівниками ЛКП ШРП Личаківського району проведено демонтаж самовільно встановленого гаражу за адресою АДРЕСА_1, - його лише розібрано, а будівельні матеріали з яких він був зроблений залишені на місці виконання виконавчих дій, тому рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 року вважається виконаним не повністю, оскільки будівельні матеріали з якиз збудовано гараж не прибрано.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 17 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом частини першої цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 року, залишеним 27 грудня 2013 року та 9 квітня 2014 року без змін апеляційною та касаційною інстанціями, позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за адресою - АДРЕСА_1 та стягнуто з них на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради сплачені витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7 грн. 50 коп. На виконання вказаного рішення 12 лютого 2014 року видано виконавчий лист № 2-56/11, а 13 березня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного листа.

08 серпня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінським О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 року на підставі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавим документом, а саме примусово демонтовано самовільно збудований гараж за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Як вбачається з вищезазначених - рішення суду, виконавчого листа, постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження - ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за адресою - АДРЕСА_1, та стягнуто з них судові витрати.

Будь якого іншого рішення 01.04.2013 року суд першої інстанції у цивільній справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третіх осіб, про демонтаж самовільно збудованого гаражу не ухвалював (а.с. 3), в тому числі й про приведення до попереднього стану прибудинкової земельної ділянки, оскільки така вимога позивачем Галицькою РА ЛМР не заявлялась.

Наведене свідчить, що державний виконавець виконуючи рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2013 року згідно виконавчого листа № 2-56/11 від 12.02.2014 року та виносячи 08.08.2014 року постанову про закінчення виконавчого провадження, діяв в межах своїх повноважень - у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та постановив незаконну ухвалу, тому вона не може бути залишена в силі як обгрутована.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, постановлена у справі ухвала не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена ухвала з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України - скасуванню з постановленням нової - про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 2, 312 ч. 1 п. 2, 313, 314 ч. 1 п. 6, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 рокускасувати та постановити нову ухвалу, якою:

У задоволенні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.