У х в а л а

Іменем України

"18" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій посилаючись на те, що Дніпровським районним відділом ГУ ДМС України в м. Києві тривалий час не розглядається її клопотання про прийняття до громадянства України внаслідок розбіжностей в написанні по батькові заявника в посвідченні біженця та в рішенні про надання статусу біженця, просить встановити факт належності їй Рішення Державного комітету у справах національностей та релігій №661-08 від 01 жовтня 2008 року про надання статусу біженця ОСОБА_2.

Розглянувши заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам частин 1 та 2 ст. 258 ЦПК України.

В роз'ясненнях, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

В п. 1 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Проте, в заяві не зазначені причини неможливості внесення Державним комітетом у справах національностей та релігій виправлень до Рішення про надання статусу біженця, не долучені докази, які б це підтверджували (звернення до відповідного органу та відмова у внесенні виправлень).

Крім того, в заяві не зазначено доказів, що підтверджують факт, про встановлення якого заявник просить суд, докази на підтвердження цього факту не долучені до заяви.

Що стосується зволікань при розгляді Дніпровським районним відділом ГУ ДМС України в м. Києві клопотання заявника про прийняття до громадянства України, то бездіяльність посадових осіб може бути оскаржена заявником до компетентного суду в порядку адміністративного судочинства.

Також ОСОБА_2 подала заяву про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що вона не працює та виховує двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Разом з тим, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначений вичерпний перелік позивачів та заявників, позовів та заяв, за якими передбачено звільнення від сплати судового збору.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009р., відповідно до положення статті 82 ЦПК суд може за наявності певних підстав своєю ухвалою лише відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі і не має права зменшити або звільнити від сплати судового збору, оскільки таке право суду надано тільки щодо судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, які визначені частиною третьою статті 79 ЦПК.

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених Законом підстав для звільнити заявника від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені недоліки, подавши до суду належним чином оформлену заяву (з урахуванням зазначених вище недоліків), з долученими до неї: документом, який свідчить про неможливість внесення відповідними органами виправлень до рішення про надання статусу біженця; доказами на обґрунтування вимог заяви; документом, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 243,60грн.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - залишити без руху та запропонувати заявнику у в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя