Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача Гошовська К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні грошовими коштами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2,звернулася в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні грошовими коштами. Представник позивачки посилається на те, що 09.01.2014 р. між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 6914 банківського вкладу «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях, відповідно до умов якого сума вкладу складає 1510000 грн., строком до 14.01.2015 р., під 22 % річних. 09.01.2014 р. сторони уклали додаткову угоду № 1, згідно умов якої встановили розмір відсоткової ставки по вкладу під 23 % річних. Для зарахування відсотків за користування вкладом позивачці було відкрито картковий рахунок та видано картки. По закінченню строку дії договору позивачка намагалася забрати свої кошти, проте, отримала лише частково суму депозиту. Уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи, просить стягнути 23412.42 грн. з рахунку НОМЕР_1 та 1319472.36 грн. з рахунку НОМЕР_2.

Позивачка та її представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України ).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України ). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (частини 1, 5 ст. 1061 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

В судовому засіданні встановлено, що 09.01.2014 р. позивачка уклала з відповідачем договір № 6914 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях згідно якого розмістила в банку відповідача грошові кошти в розмірі 1510000 грн., строком до 14.01.2015 р., під 22 % річних (а.с. 6). 09.01.2014 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору відповідно до якої ними обумовлено встановлення процентної ставки на суму вкладу під 23 % річних (а.с. 7).

У зв'язку з закінченням строку дії договору, позивачка 12.01.2015 р. звернулася до банку з заявою про повернення всієї суми депозиту з нарахованими процентами (а.с. 29).

Однак відповідач не повернув грошові кошти в повному обсязі.

В запереченнях на позов банк зазначає, що відповідно до п. 1.10 умов договору вклад виплачується вкладнику по закінченні строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися із використанням картки електронних платіжних засобів № НОМЕР_2, відкритий на ім'я позивачки в установі банку. Підстав для звернення до суду у позивачки не має, оскільки кошти, згідно умов договору, тарифами та правилами до договору знаходяться на поточному рахунку позивачки.

Відкриття поточного банківського рахунку з огляду на п. 1.10 договору банківського вкладу від 09.01.2014 р. та перенесення на нього грошових коштів позивачки по закінченню строку розміщення вкладу узгоджується з Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», та з положеннями ч. 1 ст. 1066 ЦК України, згідно яких за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень частин 1-3 ст. 1066 ЦК України, які передбачають, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахуванню і видачі відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Між тим у порушення вказаних вимог закону, та ігноруючи вимогу ОСОБА_1, викладену у заяві від 12.01.2015 р., за якою остання бажала отримати всі власні кошти, ПАТ «Дельта Банк», переніс грошові кошті з депозитного рахунку на поточний, але у видачі готівки відмовив.

Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 р. прийнято рішення № 51 по запровадження з 03.03.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 р. внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», відповідно до якого тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 р. до 02.09.2015 р. Рішенням № 147 тимчасову адміністрацію продовжено до 02.10.2015 р. (а.с. 141-148).

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) ОСОБА_1 отримано виплату в сумі 200000 грн., що стверджується заявою на видачу готівки за № 4031 від 12.06.2015 р. на суму 23439.01 грн. та заявою на видачу готівки за № 418 від 12.06.2015 р. на суму 176560.99 грн. (а.с. 116).

З наданої представником банку роздруківки ФГВФО про виплату вкладів вбачається, що на поточному рахунку позивачки НОМЕР_1 знаходилася сума тіла 23412.42 грн. з нарахованими процентами в розмірі 26.59 грн. та на поточному рахунку НОМЕР_2 - сума тіла 1519472.36 грн. з нарахованими процентами 1000.92 грн. 12.06.2015 р. ФГВФО здійснено виплату ОСОБА_1 23439.01 грн. за рахунком НОМЕР_1 та 176560.99 грн. за рахунком НОМЕР_2 (а.с. 138, 139).

Таким чином за поточним рахунком НОМЕР_1 позивачці виплачено грошові кошти в повному обсязі в сумі 23439.01 грн. (23412.42 сума тіла + 26.59 нараховані проценти = 23439.01), а на поточному рахунку НОМЕР_2 у неї наявний залишок коштів у сумі 1343912.29 грн. (1519472.36 сума тіла + 1000.92 нараховані проценти = 1520473.28, 1520473.28 - 176560.99 сума виплачена ФГВФО = 1343912.29).

Посилання відповідача на застосування положень ст.ст. 2, 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки введено тимчасову адміністрацію банку і мораторій на виконання майнових зобов'язань, суд вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, тимчасова адміністрація в банку була введена 03.03.2015 р. Строк дії договору банківського вкладу закінчився 14.01.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до банку про повернення коштів до введення тимчасової адміністрації, тому будь-які обмеження для видачі депозиту на час звернення позивачкою до банку не існували.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ст. 319 ЦК України).

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, суд приходить до висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу (рахунку) позивачки суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321 ЦК України, грошові кошти позивачки зараховані на її банківський рахунок, є власністю позивачки, якою вона має право вільно розпоряджатися, зокрема отримати одночасно всі власні кошти з рахунку, а банк згідно ст. 1066 ЦК України не має права її обмежувати в цьому.

Уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи, представник позивачки просить стягнути на користь ОСОБА_1 23412.42 грн. з рахунку НОМЕР_1 та 1319472.36 грн. з рахунку НОМЕР_2.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з рахунку НОМЕР_2 кошти в сумі 1319472.36 грн., в межах заявлених представником позивачки уточнених вимог.

Як встановлено судом з рахунку НОМЕР_1 позивачці кошти виплачені ФГВФО в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині стягнення 23412.42 грн. з цього рахунку задоволенню не підлягають.

При розподілі судових витрат суд враховує, що в ПАТ «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації. Таким чином з урахуванням положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на час звернення з позовом до суду) відповідач звільнений від сплати судового збору.

В пункті 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на викладене сплачений позивачкою при зверненні до суду з позовом судовий збір у сумі 487.2 грн. (квитанція № 0.0.329734071.1 від 25.122014 р. на суму 243.6 грн. та квитанція № 0.0.341416873 від 23.01.2015 р. на суму 243.6 грн.) підлягає компенсації за рахунок держави.

Тому, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321, 629, 631, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 11, 209, 213, 215 ЦПК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 1319472 (один мільйон триста дев'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 36 копійки з поточного рахунку НОМЕР_2.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір у сумі 487.2 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.