Єдиний унікальний номер 234/1755/15-ц Номер провадження 22-ц/775/306/2015
головуючий в I інстанції Карпенко О.М. суддя доповідач Мальований Ю.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.

суддів Азевича В.Б., Новосядлої В.М.

при секретарі Бондарчуку І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-комунальна компанія МК 2010» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на утримання житлового будинку та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЖКК МК 2010» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Після скасування заочного рішення по цій справі позивач уточнив вимоги та просив стягнути з відповідача існуючу заборгованість у розмірі 3 895 грн. 38 коп., інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення зобов'язань у сумі 610 грн. 71 коп., а також судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, які надаються позивачем, але не сплачує вартість цих послуг, унаслідок чого утворилася заборгованість за період, який було зазначено у заяві про видачу судового наказу, а саме з 1 січня 2011 року по 31 липня 2014 року в сумі 3 895 грн. 38 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року позов ТОВ «ЖКК МК 2010» задоволено у повному обсязі: з відповідачки стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 895 грн. 38 коп.; інфляційні втрати та три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 610 грн. 71 коп., а також судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначила, що між сторонами не існує жодних договірних відносин, прямої та недвозначної згоди на отримання послуг ТОВ «ЖКК МК 2010» вона не надавала, тому підстав для їх оплати немає.

Крім того, апелянт вказала, що послуги, за які ТОВ «ЖКК МК 2010» вимагає оплату, або не надавалися взагалі, або надавалися не в повному обсязі, із значними недоліками, неналежної якості та кількості. Тому позивач вимагає оплату не за надані послуги, а за їх відсутність.

Апелянт також зазначає, що відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми можлива лише за наявності відповідних договорів про надання та отримання таких послуг. Оскільки такого договору немає, не існує зобов'язання його сторін - боржника й кредитора, їхніх взаємних прав, обов'язків та відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує також на те, що до позовної заяви не додані статутні та розпорядчі документи, що підтверджують повноваження юридичної особи та її керівників на здійснення діяльності по наданню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Не надано також документа, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою за балансоутримувачем ТОВ «ЖКК МК 2010».

На думку апелянта, суд також не взяв до уваги ту обставину, що на час утримання заборгованості чоловік відповідачки ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно мешкав разом з нею у вказаній квартирі, тому стягнення заборгованості тільки з неї порушує її права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2, який наполягав на доводах скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім?я ОСОБА_1, остання проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ЖКК МК 2010», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка має заборгованість по оплаті комунальних послуг та послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, які надаються позивачем, зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує, що є підставою для стягнення вартості наданих послуг з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості за наведені послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, заснований на вимогах закону, зокрема, ст. 162 ЖК України, ст. 625 ЦК України, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, та узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами.

З позовної заяви вбачається, що позивач перед зверненням з позовом звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачки за період з 1 січня 2011 року по 31 липня 2014 року. При цьому зазначений у позовній заяві період, протягом якого утворилася заборгованість, відповідачем не оспорюється.

Ухвалою Краматорського міського суду від 17 квітня 2015 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення цього суду від 3 березня 2015 року та призначено справу до розгляду (а.с. 33).

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15.12.2010 року № 892 "Про визначення виконавця послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків", ТОВ "Житлово-Комунальна компанія МК 2010" визначено виконавцем послуг з управлінням будинком , спорудою або групою будинків. Підприємство, у разі надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій власними силами, має керуватися рішенням виконавчого комітету міської ради від 16.01.2007 року № 22 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду територіальної громади м. Краматорська та рішенням від 24.03.2010 року № 166 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду територіальної громади м. Краматорська» (а.с. 12).

З довідки АБ № 076863 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України слідує, що одним з видів діяльності ТОВ "Житлово-Комунальна компанія МК 2010" є будівництво будівель (а.с. 7).

Позивач ТОВ "Житлово-Комунальна компанія МК 2010" є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку за адресою м. Краматорськ АДРЕСА_1 (а.с. 93).

Процедура та порядок здійснення організаційних та господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законами України "Про ціни і ціноутворення", "Про житлово-комунальні послуги", постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" утримання будинків і прибудинкової території є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації, та (або) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 24 ЖК України житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території.

Статтею 184 ЖК України передбачено, що фінансування затрат на експлуатацію та ремонт (поточний і капітальний) житлового фонду здійснюється за рахунок коштів житлово-експлуатаційних організацій, а в разі недостачі цих коштів - за рахунок державного бюджету.

Порядок надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і прибудинкових територій визначений Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року.

На виконання положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та з метою впорядкування за видами послуг з утримання будинків і прибудинкових територій та ремонту приміщень, будинків, наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150 затверджено примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року № 572 та пунктом 1 частини 3 статті 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що власник квартири (споживач) зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 67, 68 ЖК України, пунктом 5 частини 3 статті 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживача оплачувати отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що комунальні послуги мешканцям житлового будинку в АДРЕСА_1 надаються позивачем, наявність інших юридичних осіб, які виконують функції виконавця комунальних послуг, судом не виявлено.

Позивач визначений виконавцем послуг по утриманню будинків і прибудинкових території, в багатоквартирних житлових будинках згідно із Додатком, у тому числі і у будинку АДРЕСА_1 в м. Краматорську, на підставі рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15.12.2010 року № 89225 (а.с. 12-13).

Отже, доводи апелянта стосовно того, що позивач не є виконавцем послуг є безпідставними і спростовуються вищенаведеними обставинами.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ "Житлово-Комунальна компанія МК 2010" є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до ст. 68 ЖК України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМ України від 8.10.1992 року № 572, оскільки між сторонами існують фактичні договірні відносини по наданню комунальних послуг. Відповідачка, як власник квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх.

Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги наведене, посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що між сторонами відсутні договір на надання житлово-комунальних послуг, що звільняє її від оплати останніх, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки не укладання договору не звільняє її від такого обов'язку у фактично існуючих договірних відносинах.

Апеляційним судом розглянуто довід апеляційної скарги щодо ненадання позивачем житлово-комунальних послуг належної якості та кількості. У відповідності до ст. 10 ЦПК України представнику відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду роз'яснено про необхідність надання доказів на підтвердження цих обставин, однак представник скористатися такою можливістю відмовився, надати докази не зміг за їх відсутністю.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України (постанова від 20 червня 2012 р. № 6-68цс12).

Таким чином, довід апеляційної скарги щодо неправомірності застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України також не ґрунтується на законі.

Щодо доводу апеляційної скарги про порушення прав відповідачки тим, що тільки її одну притягнуто у справі у якості відповідача, апеляційний суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 12, 13, 15, 20 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке особа здійснює на свій розсуд і у спосіб, передбачений законом або договором (ст. 16 ЦК України), залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У той же час згідно з до чч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 12 постанови пленуму Верховного Суду України 12.06.2009 року N 5 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» передбачено, що при пред'явленні позову до частини відповідачів (наприклад, при солідарному обов'язку боржників згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України) суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Лише у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв'язку з характером спірних правовідносин (наприклад, при розгляді справ про захист гідності, честі та ділової репутації за участю засобів масової інформації) суд залучає його чи їх до участі у справі зі своєї ініціативи (статті 32, 33 ЦПК)).

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є не обґрунтованими.

Доказів, надання яких могло б вплинути на правильність вирішення справи, та які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції або свідчили про наявність обставин, що дійсно мають суттєве значення для правильного вирішення справи, апелянтом суду апеляційної інстанції не надано, клопотань про їх витребування не заявлено.

Інші доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не містять.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановив обставини по справі, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: