Справа № 440/86/15 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/7275/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Буського районного суду Львівської області від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 5000 грн. за коня, як наслідок відмови від правочину.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4., просять його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Вказує на те, що між сторонами ніяких договірних відносин укладено не було. Зазначає, що суд стягнув кошти з неналежного відповідача, оскільки кінь належав виключно відповідачу ОСОБА_4, проте рішенням суду кошти стягнуто лише з ОСОБА_3 Також вказує на те, що позивач самовільно повернув коня в господарство відповідачів, хоча домовленості між ними про повернення коштів між ними не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що весною 2011 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 усний договір купівлі-продажу коня на суму 6000 грн. Через декілька тижнів ОСОБА_2 повернув коня ОСОБА_3, який був придбаний у неї на підставі усного договору, проте остання коштів йому не повернула, отриманих за коня. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ст.. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або письмово. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти мано (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як випливає із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 коня на суму 6000 грн.

Отже сторонами договору були ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Твердження апелянта про те, що суд стягнув кошти з неналежного відповідача, оскільки кінь належав виключно відповідачу ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом, що саме ОСОБА_3 була продавцем коня.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Частиною 2 ст. 509 цього Кодексу передбачено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом і це випливає із постанови про закриття кримінального провадження від 23.12.2013 р. покупець ОСОБА_2 через 1,5 місяці після договору повернув коня ОСОБА_3, а продавець ОСОБА_3 погодилася повернути 6000 грн. за товар.

Отже, фактично сторони дійшли згоди про відмову від правочину, внаслідок чого відповідач взяла на себе зобовязання про повернення коштів позивачу.

Так як ОСОБА_3 не виконала взяті на себе зобовязання, то висновок суду про стягнення з ОСОБА_3 5000 грн. є правильним і відповідає нормам матеріального права.

Оскільки ОСОБА_2 не оскаржував рішення суду про відмову в частині позову, то рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Твердження апелянта про те, що між сторонами ніяких договірних відносин укладено не було, а тому суд безпідставно стягнув кошти, є невірними та суперечать матеріалам справи.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: