ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої - судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря - Слончак А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином направленням судових повісток та оголошенням у пресі, причини неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи після скасування заочного рішення на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
В силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 543, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
У забезпечення виконання позичальником зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 19.12.2007 року укладено договір поруки № 24_35-12/07-МФ-П (а.с. 11), за умовами якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за вказаним кредитним договором.
У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 обов'язку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом утворилась заборгованість, через що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18.11.2010 року (а.с. 16), яке року набрало законної сили, було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 18.06.2009 року в сумі 2585,90 грн., яка складалася з таких складових: заборгованість за основним боргом - 1568,97 грн., заборгованість по пені - 500,00 грн., заборгованість по відсотках - 516,93 та судові витрати.
Як убачається з постанов про відкриття виконавчого провадження державних виконавців Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 23.05.2011 року, 24.10.2012 року, 04.09.2012 року (а.с. 17-20), стягнення заборгованості з відповідачів здійснювалося органами державної виконавчої служби у примусовому порядку, внаслідок чого борг було погашено повністю 21.10.2013 року, що підтверджується квитанцією (а.с. 116), а виконавче провадження було закінчено та 11.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 115).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Таким слід вважати виконання з додержанням визначених законодавством чи договором певних умов, якими щодо кредитних договорів є, зокрема, повернення, платність та строковість.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
Таким чином, відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних грошових виплат, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що стягнута рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2010 року в солідарному порядку з обох відповідачів заборгованість за даним кредитним договором станом на 18.06.2009 року в сумі 2585,90 грн. була сплачена в порядку виконання судових рішень лише 21.10.2013 року поручителем ОСОБА_2, у зв'язку з чим внаслідок ухвалення судового рішення на захист прав кредитора за вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором зобов'язання боржника та поручителя не припинилися.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно якої, виходдячи із сиситемного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
Тому за наведених обставин позивач як кредитор має право на отримання передбачених умовами договору коштів, нарахованих до дня фактичного виконання рішення суду, яким зокрема стягнуто з відповідачів надану позичальнику в кредит суму основного боргу, а саме до 21.10.2013 року. Сума коштів за донарахованими відсотками за користування кредитними коштами за період з 19.06.2009 року по 20.10.2013 року становить 1703,27 грн. (1,07 грн. за один день у період з 01.10.2013 року по 23.10.2013 року, за три дні 3,21 грн., а всього 1706,48 грн. - 3,21 грн. = 1703,27 грн.)
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Отже, підставою для припинення договору поруки може бути недотримання кредитором строку звернення до суду з вимогами до поручителя.
Відповідно до п. 24 Постанови від 30.03.2012 року № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Як визначено пунктами 5.1 та 5.2 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.
Строк дії основного зобов'язання встановлений кредитним договором та визначений п. 3.2 до 18.06.2009 року. Протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме в липні 2009 року банк звернувся з позовом про повернення боргу одночасно до боржника та поручителя, про що зазначено в рішенні Богунського районного суду міста Житомира від 18.11.2010 року.
Останній платіж на виконання рішення суду від 18.11.2010 року відповідачем здійснено 21.10.2013 року та виконавче провадження закрито 11.12.2013 року.
Із вимогами до відповідачів про сплату заборгованості за донарахованими відсотками за користування кредитом банк звернувся 31.10.2013 року (а.с. 22). Оскільки вимога про усунення порушень не виконана, банк звернувся до суду з цим позовом 12.12.2013 року.
Викладені обставини вказують на те, що порука, яка виникла за договором поруки № 24_35-12/07-МФ-П, не припинена, так як кредитором дотримано передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України строки звернення до суду з вимогами до поручителя.
Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Враховуючи зазначенні обставини, вочевидь не співмірність між передбаченою санкцією і порушенням зобов'язання, значний розмір пені, керуючись засадами розумності та справедливості, суд дійшов до висновку, що розмір пені необхідно обмежити сумою в 700,00 грн., що є достатньою для забезпечення задоволення інтересів позивача і водночас не порушить баланс між його інтересами та інтересами відповідачів.
Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку 2403,27 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 1703,27 грн. - донараховані відсотки за користування кредитними коштами та 700,00 грн. - донарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту і відсотків.
У пункті 49 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК України), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (ст. 87 ЦПК України). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 229,40 грн. судового збору та 78,43 грн. витрат за публікацію оголошення у пресі (480,00 грн. х 16,34 /100).
Керуючись ст. ст. 509, 526, 543, 550, 551, 554, 610, 611, 623, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 59, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова