Справа № 461/5690/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/6725/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Іванової О.О.

з участю представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_3, на дії державного виконавця,-

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Білого А.М., просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 26.01.2015 року по виконавчому провадженню № 45665061, на підставі якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові.

Вимоги по заяві обґрунтовував тим, що на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2008 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2008 року з нього стягуються аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, в розмірі 500 гривень, починаючи з 14 грудня 2007 року до досягнення сином повноліття. На підставі вказаного рішення 23.09.2008 року Галицьким районним судом видано виконавчий лист. 26 січня 2015 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державний виконавець наклав арешт на все майно боржника, в тому числі і на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Львові. Вважає, що вказана постанова державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26 січня 2015 року винесена з грубим порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2015 року скаргу ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_3, на дії державного виконавця задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Білого А.М. від 26.01.2015 р. по виконавчому провадженню ВП № 45665061 про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалу суду оскаржила заінтересована особа ОСОБА_3, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з"ясування обставин справи, тому вважає її незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі покликається на те, що майно, на яке наклав арешт державний виконавець, є майном спільної сумісної власності апелянта ОСОБА_3 та боржника ОСОБА_4,

На думку апелянта, такими діями скаржник намагається позбавити її права на розподіл спільно нажитого майна.

Крім цього, суд першої інстанції не врахував подання апелянтом в Галицький районний суд м. Львова позову про стягнення з ОСОБА_4 пені за несвоєчасну несплату аліментів.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 рокута передати питання на новий розгляд суду першої інстанції.

Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити.

Заявник ОСОБА_4 та представник Галицького ВДВС Львівського МУЮ, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 165,166), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги по скарзі районний суд виходив з того, що державним виконавцем не вирішено питання про накладення арешту на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності і одразу накладено арешт на все майно боржника.

Крім цього, державний виконавець попередньо не надав можливості визначити боржнику, на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника, крім квартири АДРЕСА_1 у м. Львові є і інше майно, на яке може бути звернено стягнення, зокрема транспортний засіб BMW 316, 1985 року випуску.

Окрім цього, вартість майна на яке було накладено арешт державним виконавцем, значно перевищує суму заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія в повній мірі погоджується з висновками місцевого суду враховуючи наступне.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2008 року змінено рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2008 року, вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, в розмірі 500 гривень, починаючи з 14 грудня 2007 року до досягнення сином повноліття.

23.09.2008 року Галицьким районним судом видано виконавчий лист № 2-1057/08 (а.с. 25).

Заборгованість по аліментах станом на 01.01.2015 року складає 41700,3 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Білим А.М. (а.с. 27).

26 січня 2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Білим А.М. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №2-1057/08, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 41700,30 грн. (а.с. 28).

Як встановлено судом, згідно зазначеної постанови, державний виконавець наклав арешт на все майно боржника, в тому числі і на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 м. Львова.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Судом встановлено, що державний виконавець з часу відкриття виконавчого провадження до винесення оскаржуваної постанови у процесі здійснення виконавчого провадження вживав передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішення, тобто вчиняв певні виконавчі дії.

Згідно із даними інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_4 з 08.06.2005 року належить на праві приватної власності квартира за адресою м. Львів, АДРЕСА_1, загальною площею 70,2 кв. м, загальною вартістю 100745 грн. (а. с. 26).

З відповіді Державної податкової служби України № від 02.12.2014 року встановлено, що інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО, відсутня (а.с. 26 зворот).

В свою чергу, відповідно до роз"яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Разом з цим, боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження"). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте, відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

В порушення вищезазначених вимог, державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Білий А.М. не вирішено питання про накладення арешту на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті.

Також, державний виконавець попередньо не надав можливості визначити боржнику, на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки, окрім арештованої квартири, у боржника є і інше майно, на яке може бути звернено стягнення, зокрема транспортний засіб BMW 316, 1985 року випуску.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Білого А.М. від 26.01.2015 р. по виконавчому провадженню ВП № 45665061 про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин