Справа № 462/4472/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, треті особи ОСОБА_4 нотаріальна контора та ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2014 року помер її чоловік ОСОБА_5, якому належала на праві власності 1/2 частина квартири по вул.Любінська, 101а/31 у м.Львові, яку він успадкував в 2006 році. ОСОБА_2, коли вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, їй було розяснено, що вона не може отримати таке, оскільки спадкодавець належним чином не зареєстрував належне йому право власності на частину квартири, чому вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечила, у вирішення позову покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначивши, що від прийняття спадщини після смерті батька він відмовився і не заперечує проти визнання права власності на належну померлому батькові 1/2 частину квартири в порядку спадкування за мамою ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, не направила в судове засідання свого представника, при цьому суду представлено заяву за підписом завідуючої нотконтори, в якій вона просить розглядати справу за відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу №200/2015, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 16.11.2014 року помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (а.с. 5), що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №371939 (а.с.4).

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.05.2006 року (а.с.6) ОСОБА_5 успадкував на підставі заповіту ОСОБА_6 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні встановлено, що окрім позивача спадкоємцем першої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_3 (а.с.33), який подав в нотаріальну контору заяву про відмову від частки спадкового майна, яке залишилося після смерті батька на користь на користь матері ОСОБА_7 (а.с.23).

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивач звернулася в строк та у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка і їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.06.2015 року, згідно якого вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 1/2 частину квартири по вул.ОСОБА_8, 79/36 у м.Львові (а.с. 45 зв.). Однак, щодо спадкування належної ОСОБА_5 частки у квартирі АДРЕСА_1, то нотаріусом позивачу було розяснено, що право власності спадкоємцем не було зареєстровано, відтак відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно документи (а.с.48).

Згідно матеріалів спадкової справи №200/2016 від 30.04.2015 року ніхто, окрім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертався.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_5 належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_5 та як спадкоємець першої черги за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, беручи до уваги, що відповідач - ОСОБА_4 міська рада проти задоволення позову не заперечує, третя особа ОСОБА_3 відмовляється від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері, а тому суд приходить до переконання, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.1216-1219, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 16.11.2014 року її чоловіка ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.