справа №489/5311/15-ц
номер провадження 2/489/2500/15
Рішення

Іменем України

16 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садового товариства «Трикотажник» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила поновити її на посаді бухгалтера за сумісництвом СТ «Трикотажник», зобовязати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду.

У обґрунтування вимог вказала, що наказом голови правління СТ «Трикотажник» від 05.08.2014 № 22 була прийнята за сумісництвом на посаду бухгалтера з якої її звільнили наказом від 11.08.2015 № 27.

Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним, у звязку із чим просить поновити на роботі з відповідними наслідками для відповідача.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив. До суду надав письмову заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розгляд справи здійснити за відсутності представника СТ «Трикотажник».

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що наказом голови правління СТ «Трикотажник» від 05.08.2014 № 22 ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом на посаду бухгалтера садового товариства.

Наказом № 27 від 11.07.2015 позивача звільнено з роботи з 12.0.2015 на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України (конкретна підстава не вказана).

Із змісту позову та пояснень позивача вбачається, що фактично її звільнено через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Як пояснила позивач, її звільненню передували дві догани, винесені головою правління ОСОБА_2, як оформлено наказами від 27.09.2014 № 24 (подання 25.09.2014 до податкової інспекції звіту по єдиному соціальному внеску, в якому було виявлено помилку, яка потягла накладення штрафних санкцій в сумі 340,00 грн.; надходження від садоводів 27.09.2014 скарги про грубе ставлення бухгалтера до них) та від 01.11.2014 № 25 (у жовтні та листопаді 2014 несвоєчасно оплачено рахунки за електроенергію, що потягло нарахування пені).

Підстави з яких її звільнено вважає надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, а наказ про звільнення видано головою ОСОБА_2, після звільнення останньої за власною заявою на підставі наказу голови ревізійної комісії від 04.07.2015 № 27.

Як на додаткову підставу незаконного звільнення, позивач вказує на рішення загальних зборів від 18.07.2015, яким скасовано наказ про її звільнення.

За характером та напрямком діяльності садівничі товариства мають ознаки обслуговуючих кооперативів (статті 1, 6 Закону «Про кооперацію»).

Відповідно до частини першої, третьої статті 34 Закону України «Про кооперацію» трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та правилами їх внутрішнього розпорядку. Кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників.

Пунктом 4.16 Статуту СТ «Трикотажник», затвердженого загальними зборами членів товариства рішенням № 1 від 02.05.2007, передбачено, що бухгалтер /скарбник/ товариства приймається на роботу головою правління з обовязковим укладенням договору про матеріальну відповідальність. Функції бухгалтера /скарбника/ визначаються Правилами внутрішнього трудового розпорядку товариства. Бухгалтер /скарбник/ приймає внески від членів товариства, веде облік грошових коштів товариства, приймає участь у складанні прибутково-витратного кошторису.

За пунктом 6.1 Статуту на працівників, які працюють у товаристві на умовах трудового договору, поширюється чинне законодавство України про працю.

Таким чином, оскільки позивач є найманим працівником, на спірні правовідносини поширюється законодавство про працю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Як роз'яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами України трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує і неможливо перевести, за його згодою на іншу роботу.

Як розяснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Предметом доказування у даній категорії трудових спорів є зясування таких фактів, як: чи не повязана недостатня кваліфікація з відсутністю необхідного виробничого досвіду через нетривалість трудового стажу та чи відповідає дійсності висновок атестаційної комісії про ділові і професійні якості працівника.

Із пояснень позивача встановлено, що причиною її звільнення стали неприязні відносини з колишнім головою правління ОСОБА_2, якій вона перешкоджала незаконному привласненню коштів садового товариства, що підтвердила скаргою на голову правління ОСОБА_2 до прокуратури Жовтневого рану Миколаївської області від 15.06.2015.

Із змісту наказу про звільнення позивача вбачається, що в ньому не вказано підстави звільнення, чи це неналежна кваліфікація, чи неналежне ставлення до виконання своїх трудових обов'язків, і в чому це полягає.

У ході розгляду справи встановлено, що перевірка кваліфікації позивача не здійснювалася.

За таких обставин, враховуючи недотримання вимог щодо порядку звільнення та недоведеності підстав, які послужили звільненню позивача за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1, а тому наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Так як позивача звільнено з займаної посади 12.07.2015, який вважається останнім її робочим днем, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2015 по день ухвалення судом рішення (68 робочих днів) в сумі 2719,32 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів.

При розрахунку середньоденної заробітної плати суд виходить з довідки відповідача, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 39,99 грн., з якої позивач і просила визначити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Застосування при розрахунку робочих днів відповідає пункту 8 Порядку та правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 21.01.2015 по справі № 6-195цс14.

Так відповідачем було допущено порушення трудових прав позивача, вимога про відшкодування моральної шкоди, відшкодування якої передбачено статтею 237 1 КЗпП України, є правомірною.

Між тим, суд не погоджується з її розміром, який просить стягнути позивач.

З урахуванням глибини і тривалість душевних страждань позивача та відсутності тяжких наслідків для неї порушенням суд вважає, що достатньо-можливим розміром такого відшкодування є грошова сума у 200,00 грн.

Так як позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 267,96 грн. (243,60 + 24,36 за вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди) та 243,60 грн. за майнову вимогу (стягнення середнього заробітку), всього 511,56 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати наказ Садового товариства «Трикотажник» від 11.07.2015 № 27 про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера Садового товариства «Трикотажник» по пункту 2 статті 40 КЗпП України та поновити її на роботі.

Стягнути з Садового товариства «Трикотажник» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення в розмір 2719,32 грн. (без утримання податків й інших обовязкових платежів) та 200,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути на з Садового товариства «Трикотажник» на користь держави судовий збір в сумі 511,56 грн. (пятсот одинадцять гривень 56 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

На підставі статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати місячного середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Ковалено

Повний текст рішення

підписано 16.10.2015.