Справа № 354/233/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2035/2015
Головуючий у 1 інстанції Марчак Ю.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський»» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський»» на рішення Яремчанського міського суду від 29 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

20 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 1993 року він працював на посаді головного спеціаліста (інспектора) управління освіти Яремчанського міськвиконкому.

У 2000 році він був прийнятий на посаду вчителя фізики по сумісництву з навантаженням 5 годин на тиждень до Яремчанського дитячого санаторію «Прикарпаття»

Наказом №7-К від 02 лютого 2015 року його було звільнено із займаної посади сумісника зі сторони у зв'язку з відсутністю виробничої необхідності, відмовою перейти в штат санаторію на основну роботу.

Посилаючись на те, що його педагогічна робота не була сумісництвом, оскільки становила на рік не більше 240 годин, а також його звільнення не було погоджене з профспілковою організацією, трудові прав не були захищені комісією по трудових спорах санаторію і його не було запрошено на засідання комісії при розгляді його скарги, просив поновити його на посаді вчителя фізики з навантаженням 5 годин на тиждень Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, витрати за надання юридичної допомоги.

Рішенням Яремчанського міського суду від 29 липня 2015 року позов задоволено.

Скасовано наказ №7-К Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» від 02 лютого 2015 року про звільнення з роботи вчителя фізики ОСОБА_2 за п.4 ст.43-1 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді вчителя фізики 0,25 ставки Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» з 02 лютого 2015 року.

Стягнуто з Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 437,76 грн.

Стягнуто з Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» в дохід держави 730,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на рішення суду Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття» посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивача було прийнято на посаду вчителя фізики по сумісництву, згідно наказу №68 від 04 вересня 2000 року з навантаженням 5 годин на тиждень на час декретної відпустки, в подальшому, згідно наказу №1 від 02 січня 2001 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду вчителя фізики на 0,5 ставки по сумісництву Яремчанського дитячого санаторію «Прикарпатський».

Вказує, що позивач є державним службовцем за основним місцем роботи, оскільки з 15 червня 1993 року працює на посаді спеціаліста (інспектора) управління освіти Яремчанського міськвиконкому.

Судом не враховано, що позивач погодився з попередженням про майбутнє звільнення, оскільки він відмовився звільнятися за основним місцем роботи.

Крім того, в установі у якій працює ОСОБА_2 установлений графік роботи з 08:00 до 17:00 годин, а тому останній мав би проводити уроки в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття»» в позаробочий час, оскільки навчання в ньому проводиться в денний час.

Судом першої інстанції не було досліджено яким чином позивач виконував роботу за сумісництвом в період перебування за основним місцем праці, а також чи був він членом первинної профспілкової організації.

Зазначає, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу за сумісництвом на 0,5 ставки, а фактично виконував роботу на 0,25 ставки і новий договір на перевід останнього на 0,25 ставки не укладався.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив жодного доказу, а тому встановлені обставини є фактично припущеннями.

У зв'язку з наведеним, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» - Пономаренко Л.І. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов та скасовуючи наказ про звільнення позивача з роботи вчителя фізики за п.4 ст. 43-1 КЗпП України і поновляючи ОСОБА_2 на посаді вчителя фізики 0,25 ставки з 02 лютого 2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6 437 грн. 76 коп. суд першої інстанції виходив з того, що позивач за два місяці до свого звільнення працював у відповідача на посаді вчителя фізики 0,25 ставки, відповідач без відповідного наказу перевів позивача з посади вчителя фізики 0,5 ставки по сумісництву на 0,25 ставки, із зміною істотних умов позивач погодився, а тому суд вважав, що було укладено новий трудовий договір відповідно до якого на час звільнення позивач працював на постійній основі на посаді вчителя 0,25 ставки.

При цьому суд виходив з того, що позивача звільнено з посади вчителя фізики за п. 4 ст. 43-1 КЗпП України, тобто у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував вказану роботу, однак фактично на посаду вчителя було прийнято вчителя, яка раніше не працювала в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпаття».

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органом про зарахування працівника на роботу.

Робота за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 № 245 та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін'юсту та Мінфіну від 28 червня 1993 № 43, зареєстрованого в Мін'юсті 30 червня 1993 за № 76.

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій» від 03 квітня 1993 року за №245, тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді головного спеціаліста (інспектора) управління освіти Яремчанського міськвиконкому з 15 червня 1993 року, яка є його основним місцем роботи.

Також встановлено, що згідно наказу №68 від 04 вересня 2000 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду вчителя фізики по сумісництву з навантаженням 5 годин на тиждень Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» з 01 вересня 2000 року на час декретної відпустки.

Наказом №1 від 02 січня 2001року на підставі заяви ОСОБА_2, його прийнято на посаду вчителя фізики на 0,5 ставки по сумісництву Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» з 01 січня 2001 року.

Згідно витягів графіків роботи працівників управління освіти, які працюють в навчальних закладах за сумісництвом, у період з 2012 по 2015 роки, місцем роботи ОСОБА_4 за сумісництвом був Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський»».

Як встановлено апеляційним судом, незважаючи на те, що позивача було прийнято на 0,5 ставки вчителя фізики, педагогічне навантаження протягом усього часу роботи позивача становило 5 годин на тиждень.

22 грудня 2014 року адміністрацією Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» було повідомлено позивача, як сумісника зі сторони про зміни в організації праці санаторію та запропоновано основне місце в санаторію-посаду вчителя фізики.

29 січня 2015 року позивачу надіслано повідомлення про скасування зовнішнього сумісництва з 02 лютого 2015 року.

Наказом №7-К від 02 лютого 2015 року, з метою заповнення штатного розпису штатними працівниками і для забезпеченням раціонального використання та розподілу трудових ресурсів, керуючись п. 8, 10 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництво працівників державних підприємств, установ та організацій» №245 від 03 квітня 1993 року, позивача звільнено з посади вчителя фізики (0,25 ставки) у зв'язку з відсутністю виробничої необхідності, відмовою перейти в штат працівників санаторію на основну роботу.

Відповідно до п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінфіну України від 28 червня 1993 року №43, звільнення з роботи за сумісництвом проводиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці, без виплати вихідної допомоги.

Згідно з вимогами п.3 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщувальної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Встановлено, що 19 січня 2015 року ОСОБА_5 подала заяву відповідачу про прийняття її на роботу на посаду вчителя фізики 0.25 ставки з 16 лютого 2015 року.

Наказом №12-к від 16 лютого 2015 року на посаду вчителя фізики прийнято ОСОБА_5, яка не є сумісником.

А тому висновок суду про те, що позивача було звільнено з посади вчителя фізики за п. 4 ст. 43-1 КЗпП України є невірним.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» на посаду вчителя фізики за сумісництвом і оскільки відповідач прийняв на роботу іншу особу, яка не є сумісником, колегія вважає, що порушень трудового законодавства при звільненні позивача допущено не було, а тому відсутні підстави для поновлення на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача про те, що його робота у відповідача не є сумісництвом, оскільки становила на рік не більше 240 годин, не дають підстав для висновку про те, що з позивачем було укладено трудовий договір відповідно до якого на час звільнення позивач працював на постійній основі на посаді вчителя 0,25 ставки.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» задовольнити.

Рішення Яремчанського міського суду від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський»» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук