Номер провадження: 22-ц/785/1409/15
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Сидоренко І.П.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов'язання вчинити дії, визнання договору купівлі-продажу дійсним, за позовом ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, до Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, Служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, приватний нотаріус Комінтернівського районного територіального округу Одеської області ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із житлового будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що є його власником на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 7 квітня 2006 року, відповідачі безпідставно в ньому проживають, перешкоджають її вселенню та користуванню ним. Також просила про вселення до спірного будинку.

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 7 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, скасування запису про реєстрацію в електронному реєстрі прав власності останньої на нерухоме майно; визнання дійсним договору купівлі-продажу від 25 березня 2005 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 У позовній заяві посилався на те, що ще в березні 2005 року фактично за 1000 доларів США купив спірний будинок у ОСОБА_6, однак договір не оформив нотаріально, на виконання домовленості він передав продавцю 1000 доларів США, що підтверджується розпискою, яка посвідчена секретарем виконавчого комітету Новобілярської селищної ради, тому просив про визнання його дійсним та визнання недійсним договору купівлі - продажу із ОСОБА_2

У вересні 2012 року ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, пред'явила самостійний позов до Новобілярської селищної ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 7 квітня 2006 року, укладеного між її чоловіком ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оскільки ним порушені права її неповнолітнього сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в будинку і маючого право на користування ним. Крім того, просила визнати незаконним та скасувати рішення Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 15 березня 2006 року про надання дозволу на продаж зазначеного будинку.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення опікунської ради Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 15.03.2006 року про надання дозволу ОСОБА_6 на продаж житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку від 7.04.2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 836. Застосовано наслідки недійсності правочину, а саме, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 повернуто один одному все, що вони отримали на виконання вказаного договору купівлі-продажу.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області 14.05.2013 року ОСОБА_7 було поновлено строк позовної давності звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.12.2013 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 зі всіма членами родини з житлового будинку АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_10 у вказаний будинок. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та членів їх родини не чинити ОСОБА_2 перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні будинком. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 17.12.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2013 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила про її задоволення, пояснила, що купила за нотаріально посвідченим договором у ОСОБА_6 спірний будинок, на укладання договору отримали згоду органу опіки та піклування, будинок їй фактично переданий. На прохання ОСОБА_3 вона тимчасово вселила його до будинку із умовою про виселення на першу вимогу. В подальшому ОСОБА_3 вступив у змову із ОСОБА_6, повідомив про те, що із ним укладений договір купівлі - продажу будинку раніше, та відмовився виселитися. На прохання родини ОСОБА_6 вони залишилися зареєстрованими в спірному будинку, оскільки в майбутньому він підлягав знесенню і вони не втратять права на отримання житла.

ОСОБА_3 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним, в частині відмови у задоволенні власного позову його не оскаржив. Пояснив, що працював у фірмі ОСОБА_2, не мав власного житла, купив будинок у ОСОБА_6, сплатив кошти, однак договір не оформили нотаріально і ОСОБА_2 пообіцяла допомогу в оформленні договору, а фактично скористалася документами для оформлення права власності на власне ім'я. У спірному будинку на теперішній час він проживає із ОСОБА_4, із якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, в будинку також проживає її донька ОСОБА_5 Позов ОСОБА_7 вважав обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_4 повідомила, що про обставини укладання угоди їй відомо зі слів ОСОБА_3, у будинку проживає разом із ним та ОСОБА_5, оселилися до нього зі згоди останнього.

Представник особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 ОСОБА_11 вважав рішення суду першої інстанції законним, підтвердив, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає із матір'ю в с.Визирка з часу народження, інших змістовних пояснень на підтримку позову не надав, позов ОСОБА_2 вважав безпідставним та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач за позовом ОСОБА_3 та третя особа за позовом ОСОБА_7 ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції пояснив, що кошти за продаж будинку в розмірі 3000 доларів США отримав від ОСОБА_3, а не від ОСОБА_2, тому вважає, що він є належним покупцем будинку, за яким слід визнати право на будинок, і гроші за проданий будинок він не збирається віддавати ОСОБА_2, оскільки отримав їх від ОСОБА_3

З 2002 року в будинку ніхто не проживав, після смерті матері він отримав його у спадок, його родина, в тому числі діти, проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку його тещі ОСОБА_12, яка за віком потребує на догляд. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого пред'явлений позов, в спірному будинку ніколи не проживав, проживає в с.Визирка, де відвідує школу. Оскільки у нього є інші діти, які б могли скористатися будинком, не заперечував проти задоволення позову його дружини, хоча змістовно пояснити як це узгоджується із його доводами на захист прав власника ОСОБА_3 не міг. Щодо фактичних обставин укладання договору у нотаріуса із ОСОБА_2 його пояснення носили вкрай суперечливий характер, спочатку він наполягав на тому, що такий нотаріально не посвідчувався, потім підтвердив факт його укладання та посвідчення, та змістовно пояснити, як сталося, що будинок був проданий різним особам двічі також не міг.

Представник Новобілярської селищної ради пояснив, що згода на укладання договору купівлі - продажу будинку надавалася відділом опіки та піклування виконкому Новобілярської селищної ради, про існування такого органу як Опікунська рада селищної ради документи в селищній раді відсутні, чому дозвіл на продажу будинку був названий рішенням опікунської ради не зрозуміло, однак достовірним є те, що підписаний він уповноваженою особою ОСОБА_13, яка на той час була Головою органу опіки та піклування.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа приватний нотаріус Комінтернівського районного територіального округу Одеської області ОСОБА_9 в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_7 про визнання договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що ним порушуються майнові права неповнолітнього сина продавця ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та при укладанні договору продавець не звертався до органу опіки та піклування для отримання згоди на його укладання.

Проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов без повного з'ясування обставин справи, шляхом порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а зміст резолютивної частини рішення про застосування реституції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК, та унеможливлює приведення сторін у первісний стан до укладання угоди, що робить рішення неможливим для виконання.

Так, вважаючи встановленим факт порушення прав неповнолітньої особи ОСОБА_8, суд не з'ясував того, чи співпадає фактичне місце проживання дитини із місцем її реєстрації, чи підлягають вони відновленню у такий спосіб, якщо місцем проживання її батьків є інше місце проживання.

ОСОБА_7 звернулася із позовом до суду через шість років після укладання договору, тобто із пропуском строку позовної давності, питання про це не було вирішене судом під час ухвалення рішення у справі, підтвердженням чого є сам текст судового рішення.

До матеріалів справи долучена ухвала суду від 14.05.2013 року (а.с.218,т.1), якою питання поновлення строку позовної давності ОСОБА_7 вирішене судом всупереч вимогам ст.214 ЦПК - окремо - до закінчення з'ясування обставин у справі і перевірки їх доказами.

За відомостями журналу судового засідання під час проголошення цієї ухвали сторони були присутні в судовому засіданні, за доводами апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності і не вирішення цього питання судом про таку ухвалу стороні нічого відомо не було, а на диску запису судових засідань, долученого до справи, запис жодного із судових засідань не прослуховується.

Судом задоволені вимоги при визнання недійсним договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, за наслідками застосовано реституцію, зобов'язано повернути один одному все, що вони отримали за договором, але при цьому ОСОБА_6 не був залучений у якості відповідача у справі за позовом ОСОБА_7 і це питання не було вирішене судом в порядку, передбаченому діючим процесуальним законодавством (а.с.163-169,т.1). Відтак рішення у справі ухвалене щодо особи, яка не була відповідачем за вимогами, вирішеними судом.

За таких обставин рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, задоволення позову ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст.213 ЦПК, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області від 16 травня 1987 року (а. с. 117).

7 квітня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу указаного житлового будинку, договір посвідчено нотаріально (а. с. 6,т.1).

За довідкою Новобілярської селищної ради (а.с.150,т.1) на час продажу будинку в ньому були зареєстровані 5 осіб, серед яких діти продавця ОСОБА_6: син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення, прийнятого на засіданні опікунської ради Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 15 березня 2005 року, ОСОБА_6 було надано дозвіл па продаж належного йому будинку.

При цьому рішення викладено на бланку Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, посвідчено печаткою селищної ради та підписано Головою органу опіки та піклування - одночасно секретарем селищної ради на той час ОСОБА_13

З рішення видно, що за отриманням дозволу звернулася ОСОБА_12 - бабуся дітей ОСОБА_6, яка одночасно зобов'язалася зареєструвати дітей ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_8 у власному житловому будинку в АДРЕСА_2 (а. с.133-135,136,137-138,т.1).

Пунктами 1.3, 1.4, 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених Указом Президента України від 17 жовтня 1997 року № 1153/97, та відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 09 березня 1999 року №796/21, спільним наказом Державного комітету сім'ї та молоді України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства прані та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. № 34/166/131 88, передбачено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Пунктом 1.6 Правил визначено, що опікунські ради, до складу яких входять депутати, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування і громадськості, створюються при органах опіки та піклування для допомоги в їхній роботі та мають дорадчі функції.

За відповіддю Новобілярської селищної ради на запит суду від 23.02.2015 року функції органу опіки та піклування відносно захисту прав неповнолітніх дітей станом на 07.04.2006 року покладались на орган опіки та піклування, створений при виконкомі Новобілярської селищної ради, його Головою на той час була ОСОБА_13, однак надати копію рішення про створення такого органу не змогли.

Водночас докази того, що в Новобілярській селищній раді на час укладання спірного договору існував окремий дорадчий орган Опікунська рада також відсутні.

Такі встановлені фактичні обставини дозволяють дійти висновку про те, що за отриманням згоди на відчуження будинку, в якому були зареєстрованими неповнолітні особи, заінтересована особа зверталася до селищної ради, дозвіл на відчуження був наданий продавцю ОСОБА_6, і рішення приймалося органом колегіально, про що свідчить протокол №5 (а.с.133,т.1), а сам документ хоч і має назву "Рішення опікунської ради про надання дозволу на продаж будинку" (а.с.137-138,т.1) за своїм змістом містить вирішення істотного питання щодо інтересів дітей.

Батьки є законними представниками власних дітей, але за нормами сімейного законодавства права на захист інтересів малолітніх, неповнолітніх онуків, в тому числі на звернення до органів опіки та піклування або до суду без спеціальних на то повноважень, належить і бабі, і діду (ст.258 СК).

У разі, якщо майно не належить на праві власності дітям, законом не передбачено обов'язкове звернення саме батьків за отриманням згоди до органів опіки та піклування.

Фактично за отриманням дозволу звернулася бабуся дітей ОСОБА_12, яка не є безсторонньою особою, тим більш, що саме вона гарантувала забезпечення їх житлових прав шляхом реєстрації за адресою належного їй будинку, про що надала заяву, справжність підпису під якою була посвідчена секретарем Виконавчого комітету Визирської ради депутатів трудящих Комінтернівського району Одеської області (а.с.136,т.1) і саме за адресою її будинку вони спільно проживають (а.с.307,т.1). Обставини справи також з очевидність свідчать про те, що діяла вона узгоджено із діями їх батьків, оскільки не могла самостійно вирішувати питання про відчуження майна, власником якого вона не є, а дозвіл надавався саме через необхідність укладання договору купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закон у України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Викладені вимоги направлені на захист прав неповнолітніх осіб від незаконного позбавлення належних їм житлових прав, а тому при наданні оцінки чи дійсно права дитини порушені, правове значення має не стільки те, хто звернувся за отриманням згоди на відчуження житла, а наскільки така згода відповідає інтересам дітей, а фактичні обставини справи вказують на наступне.

На час звернення до органу опіки про надання дозволу, в спірному будинку з 2002 року ніхто з членів родини ОСОБА_6 не проживав, фактично родина проживала в с.Визирка, за адресою ОСОБА_12 - бабусі дітей та відповідно матері ОСОБА_7, хоча залишалися зареєстрованими за адресою спірного будинку (а.с.133-135,т.1). Саме такі обставини і стали підставою для надання дозволу на його відчуження, оскільки права власності на будинок у дітей не було, а право на проживання їм гарантоване в іншому місці.

Викладені обставини підтверджені відповіддю Новобілярської селищної ради на адресу апеляційного суду про те, що за адресою спірного будинку в смт.Нові Біляри з 2002 року та по теперішній час родина ОСОБА_7 не проживає, дошкільного закладу та школи на території селища діти не відвідували (а.с.304,т.1).

З довідки виконкому Визирської сільської ради видно, що у житловому будинку ОСОБА_12 АДРЕСА_2 проживають без реєстрації ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.307,т.1).

За довідкою Визирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 31.08.2006 року навчається у Визирській ЗОШ (а.с.310,т.1), ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5 навчається у цій школі з 29.08.2008 року (а.с.309,т.1).

Більш того, за поясненнями ОСОБА_6 в спірному будинку дитина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої був поданий позов, ніколи в будинку не проживав, проживає разом із ними в с.Визирка, там відвідує школу. Більш того, сам зміст пояснень та поведінка в судовому засіданні ОСОБА_6 зводилась до доводів про необхідність відновлення прав ОСОБА_3, який купив будинок, а не до відновлення прав власної дитини.

Укладаючи спірний договір, ОСОБА_6 окремим пунктом свідчив, що малолітні або неповнолітні діти, не мають прав на будинок, що продається, і правочин не суперечить їх інтересам (п.4 нотаріально посвідченого договору, а.с.6,т.1). Крім того, на підтвердження цього ним надавалася окрема заява, справжність підпису під якої посвідчена нотаріально (а.с.122,т.1).

Обставини справи також свідчать про те, що фактично спір виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу правомірності проживання останнього в спірному будинку через п'ять років після укладання договору, а ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини вступила у справу із самостійним позовом через шість років після укладання договору (а.с.148,т.1), посилаючись на необізнаність про факт існування такого.

Таким чином, протягом шести років в будинку проживав ОСОБА_3 із своєю родиною, що відповідно виключало проживання в ньому ОСОБА_7 із неповнолітніми дітьми, її мати ОСОБА_12 надавала згоду на реєстрацію своїх онуків у власному будинку, зверталася з цього приводу до виконкому, складала заяву, її підпис посвідчувався, відтак доводи про випадкове дізнання через шість років про порушення прав дитини слід вважати такими, що не відповідають дійсним обставинам у справі.

Згідно зі статтею 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Вбачається з матеріалів справи, що на час укладання спірного договору ОСОБА_7 разом із дитиною, в інтересах якої подано позов, проживали в с.Визирка, тобто не за місцем спірного будинку, тому діти мають право на користування житлом там, де проживають їх батьки, в силу віку не можуть проживати окремо, і доводи про порушення їх житлових прав не можуть бути формальними.

Відновлення прав дитини у обраний спосіб не змінить фактичних обставин проживання її батьків за іншою адресою, не надасть змоги проживати їй окремо від батьків, не надасть їй прав власника, оскільки продане майно, власником якого вона не була, а речові права членів сім'ї є похідними від прав його власника.

Доказів на підтвердження існування при виконкомі Новобілярської селищної ради Опікунської ради як дорадчого органу не надано, рішення підписано особою, призначеною на посаду органу опіки та піклування, факт звернення за згодою встановлений.

Водночас відсутність доказів того, що Опікунська рада є органом опіки та піклування при виконкомі Новобілярської селищної ради стало підставою скасування попереднього рішення апеляційного суду, який вважав встановленим факт наявності згоди і необхідності перевірки цих обставин.

Враховуючи такі фактичні встановлені обставини, межі наданих доказів після з'ясування та перевірки цих обставин апеляційним судом при новому розгляді справи, колегія суддів вважає, що навіть виходячи з формальних міркувань невідповідності назви органу опіки та піклування селищної ради, правові підстави для задоволення позову по визнання недійсним договору купівлі - продажу відсутні з процесуальних підстав через вади позовної заяви та не усунення їх під час вирішення справи в суді першої інстанції.

Спірний договір було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, задоволення вимог про визнання його недійсним свідчить про те. що і ОСОБА_6 повинен мати статус відповідача, і, крім того, зумовлює необхідність зобов'язання двох сторін до вчинення дій з приводу повернення майна та коштів, отриманих за договором.

ОСОБА_6 не було заявлено відповідачем у позові ОСОБА_7 в інтересах дитини (а.с.148-149,т.1), ОСОБА_6 був залучений судом до участі у справі за її позовом у якості третьої особи (а.с.218,т.1), обсяг прав якої процесуально значною мірою відрізняється від статусу відповідача, а суд апеляційної інстанції не має процесуального права на залучення до участі у справі осіб, які не брали участі в такому статусі в суді першої інстанції. Більш того, право вибору того, до кого пред'явити позов, належить позивачу, а ОСОБА_7 відповідачем ОСОБА_6, виходячи зі змісту її позовної заяви, не вважала.

За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про визнання угоди недійсною слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню вимоги про визнання незаконним та скасування дозволу органу опіки та піклування Новобілярської селищної ради, оскільки такі вимоги не відповідають передбаченим ст.16 ЦК способам захисту прав, відповідний дозвіл є лише одним із доказів у справі, який підлягає оцінці поряд із іншими, наданими сторонами, і не може бути самостійним предметом оспорення.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 07.06.2006 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1, право власності зареєстроване у встановленому порядку.

Встановлено і не заперечується сторонами, що здійсненню її права власності перешкоджає ОСОБА_3, який разом із ОСОБА_4 ОСОБА_5, проживають в будинку безпідставно, із вимогами про виселення позивачка зверталася попередньо письмово, починаючи з 2011 року (а.с.8,9,55,59,60-61,66 т.1),тому вимоги про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом їх виселення на підставі ст.ст.321,391 ЦПК є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, як власник майна ОСОБА_2 має право на користування будинком, тому обґрунтованими є вимоги про її вселення.

Висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, ухвалений із дотриманням вимог матеріального права, тому підстав для його скасування не має і рішення в зазначеній частині залишається без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 травня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, задоволенні позову ОСОБА_7 скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності - виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 із будинку АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу будинку від 07.04.2006 року недійсним, визнання незаконним рішення Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: