АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4334/15 Головуючий 1 інст. - Курганникової О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Шевченко Н.Ф., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Сьома Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 травня 2014 року померла його бабуся ОСОБА_3, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді квартири, яка розташована за адресою: м. Харків, проспекти Гагаріна 165АДРЕСА_1, яка належала на праві спільної сумісної власності їй та її чоловіку ОСОБА_4.

12 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_5 яка є донькою померлої ОСОБА_3 - померла 18 березня 2011 року, в звязку з чим він є єдиним спадкоємцем.

Після смерті бабусі ОСОБА_3 він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому як знав, що між бабусею та її чоловіком була домовленість, що він оформить всю спадщину, що залишиться після її смерті та подарує квартиру позивачу.

Після смерті ОСОБА_4 зясувалося, що спадщину він належним чином не оформив, до нотаріальної контори за життя не звертався.

На його звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з пропуском строку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, визначивши додатковий строк для прийняття спадщини.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що останній не надав доказів на підтвердження того, що в установлений законом строк не прийняв спадщину у звязку з наявністю обєктивних, непереборних та істотних труднощів на вчинення цих дій, а тому підстави на визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, що залишилася після смерті бабусі ОСОБА_3, яка померла 12 травня 2012 року відсутні.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, находить його таким, що ґрунтується на основі повно та всебічно зясованих обставин, відповідає вимогам ст. 57-60, 64 ЦПК України, положенням «Книги шостої ? Спадкове право» Цивільного кодексу України та розясненням, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року.

Розглядом справи достеменно встановлено, що ОСОБА_3, яка померла 12 травня 2012 року, за життя приходилася позивачеві бабусею.

ОСОБА_5 мати позивача та донька померлої ОСОБА_3

Померла ОСОБА_5 18 березня 2011 року.

ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, який помер 12 жовтня 2014 року.

Як встановлено по справі, 23.03.2015 року постановою державного нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори ОСОБА_8 у вчиненні нотаріальної дії за заявою ОСОБА_9 яка є представником ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, померлої 16.05.2012 року - відмовлено у звязку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_10 померла 16 травня 2012 року в м. Харкові, в звязку з чим відкрилася спадщина на все, належне їй майно (а.с 12).

Про наявність спадкового майна його зміст та факт смерті спадкодавця позивач ОСОБА_1 був обізнаний, що останнім не заперечується.

Як вбачається з наявних в матеріалах цивільної справи копії довідки №21 від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 працював в якості монтажника залізобетонних конструкцій з 01 лютого 2012 року по 28 грудня 2012 року.

Звертаючись до суду з позовом у грудні 2014 року, ОСОБА_1 підтвердив, що після смерті бабусі ОСОБА_3 він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому що знав що між бабусею та її чоловіком була домовленість, що він оформить всю спадщину, що залишиться після смерті ОСОБА_3 і подарує квартиру ОСОБА_1.

ОСОБА_7 належним чином спадщину після померлої дружини не оформив, до нотаріальної контори за життя не звертався.

Встановивши фактичні обставини справи, суд правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами та законом, що їх регулює.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Строки для прийняття спадщини встановлені законодавцем у ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті особи або оголошення її померлою).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені законодавцем у ст. 1272 ЦК України.

За правилами частини першої вказаної правової норми, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

При цьому законодавством не передбачено переліку причин, які в такому разі можуть визнаватися поважними, в звязку з чим вирішення вказаного питання й віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає конкретний цивільно-правовий спір.

Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За загальними правилами та сталою судовою практикою судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

При цьому визнання судом причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними повинно здійснюватися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а відтак хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у звязку із відрядженням, службовою необхідністю, тощо не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків.

Разом із тим, ОСОБА_1 до суду з позовом звернувся лише 15 грудня 2014 року, після смерті чоловіка його бабусі, належним чином обгрунтувавши факт пропуску строку на прийняття спадщини та причину пропуску.

Таким чином матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що в даному випадку мали місце обєктивні, непереборні та істотні труднощі для звернення позивача ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_10 в установлений законодавством строк.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, які б підтверджували обґрунтованість позову, правильно застосував положення матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, ?

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -