Справа № 653/3602/15-ц
Провадження № 2/653/1077/15
25.12.2015 Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,
при секретарі - Мустафаєві Ф.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заявив про залишення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та компенсацію за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку без розгляду, підтримавши у повному обсязі вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та вимогу про стягнення моральної шкоди та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача до суду не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог частини п'ятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) шляхом надіслання судової повістки за місцезнаходження ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія». За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає, що справа може бути розглянута без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 13 червня 2005 року позивач був прийнятий на роботу в ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія», на посаду сторожа, з якої він, на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), звільнився за власним бажанням 31 березня 2015 року.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
З викладеного вище вбачається, що відповідач, який в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заборгованої заробітної плати, порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. На час розгляду справи судом відомості про виплату позивачеві заборгованої заробітної плати також відсутні.
Вирішуючи питання про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 4 000 грн., завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок відшкодування такої шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України(набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як встановлено судом, заробітна плата позивачеві відповідачем не виплачувалася протягом 2014 року та три місяці 2015 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості використовувати зароблену заробітну плату для проживання, при цьому у вказаний період він інших джерел доходу не мав, що в свою чергу порушило його благополуччя, позбавило можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві зв'язки та змусило застосовувати додаткові зусилля для покращення свого матеріального добробуту.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в якості компенсації моральної шкоди 4 000 грн. суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин.
Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача в дохід держави відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись статтею 21 Закону України «Про оплату праці», статтями 115, 116, 237-1 КЗпП України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Стягнути з ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія», ідентифікаційний код юридичної особи 31412474, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в якості компенсації моральної шкоди 4 000 /чотири тисячі/ гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, відповідно до ст. 294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Б. Венглєвська