Справа № 461/303/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/4908/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Фейір К.О.,

з участю прокурора - Заяць І.Є.,

представника Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області - Квасніцького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області та ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, в якому просила стягнути з відповідача 3902,50 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що 20.11.2013 року, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, у ФОП «ОСОБА_3.» було проведено обшук та вилучено сигарети на загальну суму 3902,50 грн. Звернувшись до начальника міліції, позивач дізналась, що вилучені у неї сигарети були здані в камеру схову та втрачені під час подій, що мали місце в ніч на 19.02.2014 року. Позивач стверджувала, що внаслідок такої бездіяльності їй була завдана матеріальна шкода в сумі 3902,50 грн. та моральна шкода, яка полягає у негативних змінах у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення її прав, що завдало їй душевних, психічних та фізичних страждань.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду першої інстанції заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Галицький районний суд м. Львова ухвалив слухати справу у відсутності позивача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд стягнув з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3902 грн. 50 коп.

Судові витрати суд відніс за рахунок держави.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржили Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відсутні обов'язкові елементи для відшкодування шкоди, а саме - не встановлено жодним процесуальним документом протиправність поведінки заподіювача шкоди та наявність його вини в заподіянні шкоди.

Апелянт вважає не доведеною суму збитків в розмірі 3902, 50 грн., оскільки в протоколі обшуку від 20.11.2013 року позивачка самостійно як пояснення до протоколу описує поштучно вилучені в неї сигарети та зазначає їх вартість, і така сума не перевірялася слідчим.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути матеріальну та моральну шкоду безпосередньо із Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівської області.

Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду в частині відмови їй у задоволенні моральної шкоди та вважає помилковим висновок суду про те, що вона не надала жодних доказів, які б підтвердили те, що вилучення у неї сигарет завдало їй моральної шкоди.

Апелянт вважає, що вона отримала моральну шкоду внаслідок душевних, психічних страждань, заподіяних порушенням законних прав неправомірними діями та бездіяльністю міліції, що призвело до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушення спілкування із оточуючими людьми, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків.

Апелянт зазначає, що моральна шкода полягає в тому, що вона зазнала наявних негативних змін у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення її прав, що завдало їй душевних, психічних та фізичних страждань.

ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції прокурор - Заяць І.Є., представник Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області - Квасніцький О.В. доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечили, підтримавши доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, Галицький районний відділ Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області свого представника в судове засідання не направив.

Ураховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомленні про час і місце її розгляду (а.с.137,138), причин для відкладення розгляду справи, які б суд міг визнати поважними немає, розгляд справи проведено у відсутності осіб, які не з'явились, що відповідає вимогам ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1/ чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2/ чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3/ які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4/ яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5/ чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6/ як розподілити між сторонами судові витрати.

Вимогам зазначеним в ст. ст. 213, 214 ЦПК України оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Матеріалами справи встановлено, що 08.11.2013 року слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова, в межах кримінального провадження №0003380, надано дозвіл на обшук в магазині ФОП «ОСОБА_3.» за адресою: АДРЕСА_1, з метою відшукання і вилучення сигарет марок «Класик червоний», а також інших сигарет ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» та документів, згідно яких вищевказані сигарети потрапили на реалізацію в магазин, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин. що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню /а.с.6/.

Згідно з протоколом обшуку від 20.11.2013 року, при обшуку магазину ФОП «ОСОБА_3.» у м.Львові на АДРЕСА_1, було виявлено та вилучено сигарети різних марок на загальну суму 3902,50 гривень (а.с.9-14), які були придбані останньою у постачальника - ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», що підтверджується відповідними накладними (а.с.15-24).

06.10.2014 року ОСОБА_3 звернулась до начальника Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про надання їй інформації щодо вилученого в неї товару, у відповідь на яку листом від 21.10.2014 року їй повідомлено, що тютюнові вироби, які були вилучені 20.11.2013р. за адресою: АДРЕСА_1, були здані в камеру зберігання та втрачені під час подій, що мали місце в ніч на 19.02.2014 року /а.с.7,8/.

Як видно із поданого представником відповідача Положення про Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, відділ відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує збереження знайдених, вилучених у затриманих та заарештованих осіб і зданих до відділу документів, речей, цінностей та іншого майна, уживає заходів до повернення їх законним власникам (п.4.20) /а.с.93-98/.

Пунктом 19 ст.10 Закону України «Про міліцію» передбачено, що міліція, відповідно до своїх завдань зобов'язана, зокрема, забезпечувати збереження знайдених, вилучених у затриманих і заарештованих осіб і зданих у міліцію документів, речей, цінностей та іншого майна, вживати заходів до повернення їх законним власникам. Міліція несе відповідальність за збереження зданих цінностей і майна.

Згідно з ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.4,5,7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку.

З вищенаведених норм Закону випливає обов'язок сторони кримінального провадження, в даному випадку сторони обвинувачення, забезпечити схоронність речових доказів до вирішення питання про їх долю.

Постановою старшого слідчого СВ Галицького РВ ГУ МВС України у Львівській області Плахотнюк Л.М. від 17.11.2014 року закрито кримінальне провадження №0003380 від 28.09.2013р. за ч.1 ст.199 КК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.56).

Оскільки кримінальне провадження, в межах якого було вилучено вищезазначені тютюнові вироби, було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, то речові докази, згідно з вимогами КПК України, повинні були б повернути їх власникам.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині стягнення 3902 грн. 50 коп. матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що вилучені у ОСОБА_3 тютюнові вироби були втрачені внаслідок подій в ніч на 19.02.2014 року в м.Львові, позивачу внаслідок бездіяльності сторони кримінального провадження було завдано матеріальної шкоди у зв'язку з неповерненням вилучених сигарет на суму 3902,50 грн. (вартість вилученої продукції), а відтак, дійшов висновку, що зазначену вище шкоду належить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Проаналізувавши матеріали справи, зокрема, позовну заяву колегія суддів дійшла висновку, що предметом позову, заявленого позивачем, є відшкодування шкоди, завданої дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Як уже зазначено вище, відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зі змісту позовних вимог (які ОСОБА_3 не змінювала та не уточняла) позивач визначила відповідачем лише Галицький районний відділ Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області.

За клопотанням відповідача, судом першої інстанції в судовому засіданні від 24 лютого 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог були залучені Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області та прокуратура Галицького району м. Львова ( а.с. 42-44).

В судовому засіданні від 15 травня 2015 року судом з власної ініціативи протокольною ухвалою до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (а.с. 106-107).

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року № 346 «Про ліквідацію урядових органів» було ліквідовано Державне казначейство України як урядовий орган державного управління і його територіальні органи та створено новий центральний орган виконавчої влади Державну казначейську службу України.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки за заподіяну шкоду має відповідати держава Україна, тому співвідповідачем у зазначеному позові необхідно залучати Державну казначейську службу України.

Суд першої інстанції не звернув увагу при розгляді заявленого позову на суб'єктний склад осіб, які мали б брати участь у розгляді зазначеної справи з урахуванням того, що належний відповідач не був зазначений позивачем при подачі позову до суду.

Так, роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Як встановлено з матеріалів справи суд першої інстанції при розгляді справи належного відповідача, а саме - Державну казначейську службу України до участі у справі не залучив, помилково залучивши як співвідповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Позивач, своєю чергою, не ініціювала залучення належного відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 ЦПК України, державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Виходячи з положень Цивільно-процесуального Кодексу України, апеляційна інстанція позбавлена можливості зробити належний правовий висновок щодо підставності та обґрунтованості заявленого позову ОСОБА_3, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача, а діючими нормами зазначеного Кодексу не передбачено на стадії апеляційного розгляду справи можливості вирішувати питання зміни суб'єктного складу осіб.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При цьому, відповідно до ч.3 цієї статті порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.314 ЦПК України, апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі вищевказаного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене рішення належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.