АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

29 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за поданням Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, заінтересовані особи: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла боржника

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2015 року Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ звернувся до суду з поданням про надання дозволу останньому на примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника ОСОБА_3, розташованого по вул. Перекопська, 15 в м. Дніпропетровську для проведення виконавчих дій (а.с.1-3).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року у задоволенні подання Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, заінтересовані особи: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла боржника - відмовлено (а.с.20-23).

З даною ухвалою не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, ставить питання про її скасування і постановлення нової ухвали, про задоволення подання (а.с.28-37).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши її та передавши питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі знаходяться такі виконавчі документи: наказ господарського суду Дніпропетровської області № 904/5523/14 від 14.01.2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору у розмірі 2299 гривень 19 копійок; наказ господарського суду Дніпропетровської області № 904/5523/14 від 14.01.2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 збитків у розмірі 114964 гр. 03 коп.

Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 20.01.2015 року було прийнято заяви стягувача про відкриття виконавчих проваджень, накладення арешту на майно та кошти боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем відділу 22.01.2015 року було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень за вищевказаними виконавчими документами та надано строк для самостійного виконання рішення до 28.01.2015 року, дані постанови були направлені сторонам виконавчого провадження

Оскільки боржник у встановлений державним виконавцем відділу строк самостійно рішення не виконав, державний виконавець розпочав примусове виконання рішення. За постановою державного виконавця від 28.01.2015 року було накладено арешт на кошти боржника. Державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 30.01.2015 року було винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. При примусовому виконанні виконавчих документів державним виконавцем 02.02.2015 року було винесено постанову про розшук майна боржника та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Державним виконавцем 28.01.2015 року було отримано відповідь від ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - фізичними особами-підприємцями, 16.02.2015 року було отримано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 13.02.2015 року було отримано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, 28.01.2015 року було отримано відповідь від ПФ України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, 28.01.2015 року було отримано відповідь від ПФ України про осіб - боржників, які отримують пенсії, 28.01.2015 року було отримано відповідь від ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, 22.01.2015 року було отримано відповідь з серверу бази даних ДАЇ у Дніпропетровській області.

У ході проведення виконавчих дій державним виконавцем відділу було встановлено, що у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек за боржником зареєстровано таке нерухоме майно: нежитлові будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перекопська, будинок, 15, яке перебуває в іпотеці в ПАТ «СЕБ Банк», на підставі іпотечного договору посвідченого 14.04.2008 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, будинок 113, квартира, 72, що перебуває в іпотеці в ПАТ «Інноваційний-промисловий банк», на підставі іпотечного договору від 03.03.2007 року та кредитного договору № 32-2007 року посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 Державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18.06.2015 року було винесено постанову про привід боржника до відділу на 21.07.2015 року, так як боржник ухиляється від виконання законних вимог державного виконавця та за викликами державного виконавця боржник не зявлявся, 29.07.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про привід боржника до відділу на 11.08.2015 року з вже зазначених причин. Однак, боржник так і не зявився. Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 28.07.2015 року було отримано матеріали Ленінського РВ ДМУ ТУ МВС України у Дніпропетровській області по приводу громадянина ОСОБА_3, у яких зазначено, що за вказаною у матеріалах виконавчого провадження адресою боржника не виявлено.

Відповідно до положень ч. 2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 10 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Отже, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника повинна бути належним чином обґрунтована.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд 1 інстанції, в тому числі посилався на статтю 30 Конституції України, якою кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду. Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні подання, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, оскільки примусове входження до приміщення не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду, а з наданих суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо виявлення у боржника коштів в установах банків, та інших кредитних організаціях, наявності рахунків в цінних паперах у депозитаріях, та цінних паперів на які можливо звернути стягнення, а лише надано відповіді банку про наявність кредиту у боржника.

Також судом враховано, що державний виконавець просив надати дозвіл на примусове проникнення до приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перекопська, 15, проте жодного підтвердження про перешкоди щодо потрапляння до нього не надано, також відсутні відомості щодо знаходження майно чи коштів боржника в приміщенні.

Крім того, згідно наданих суду документів, вказане приміщення, окрім боржника, належить також ОСОБА_6, тобто проникнення до вказаного приміщення може порушити законні права та інтереси вказаної особи.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені формально та передчасно, без дослідження виконавчого провадження (обмежившись деякими ксерокопіями, які наявні у справі), що призвело до не зясування всіх обставин необхідних для розгляду даного подання, не дослідивши питання щодо наявності чи відсутності у боржника коштів у гривнях та іноземній валюті, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, рахунків в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, на які звертається стягнення у першу чергу.

Крім того, суд 1 інстанції в резолютивній частині ухвали зазначив, що у задоволенні подання про примусове проникнення до житла слід відмовити, не врахувавши, що державний виконавець просив надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлового приміщення, тобто не вирішив по суді питання з яким до суду звернувся державний виконавець.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та передати питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог цивільного процесуального кодексу України, враховуючи вимоги подання, конкретні обставини справи, положення Закону України «Про виконавче провадження» та вимоги Конституції України.

Керуючись ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року скасувати та передати питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: