Справа №486/121/14-ц 29.12.2015 29.12.2015 29.12.2015
Справа № 486/121/14-ц
Провадження №22-ц/784/2489/15 Суддя першої інстанції: Савін О.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Харитоновою І.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія і КО» (надалі ТОВ «Надія і КО»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № CM-SME402/53/2008, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 605 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки 5% річних + FIDR на строк до 2023 року.

В подальшому між ОСОБА_2 та позивачем укладалися додаткові договори № 1 від 9 лютого 2009 року, № 3 від 11 липня 2011 року та № 4 від 12 липня 2012 pоку.

В забезпечення належного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 26 березня 2008 року між ОСОБА_5 та АТЗТ «Надія», правонаступником якого є ТОВ «Надія і Ко», ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки до яких в подальшому були внесені зміни відповідно до змін внесених до кредитного договору, які зобовязалися відповідати перед ОСОБА_5 за невиконання позичальником кредитних зобовязань.

У звязку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобовязань станом на 14 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 596 783,79 дол. США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн., яка складається 524 751,63 дол. США, що еквівалентно 4 194 339,77 грн. - залишок за кредитом та 72 032,16 дол. США, що еквівалентно 575 753,05 грн. відсотки за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2, ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку кредитну заборгованість 596 783,79 дол. США, що еквівалентно 4770092,83 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року в розмірі 596 783,79 дол. США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставини що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплати проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № CM-SME402/53/2008, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 605 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки 5% річних + FIDR на строк до 2023 року.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору позичальник зобовязаний належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту у повному обсязі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання. (т. 1 а.с.6-19).

В забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та АТЗ «Надія», правонаступник ТОВ «Надія і КО» 24 березня 2008 року укладено договір поруки відповідно до умов якого товариство зобовязалось перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 усіх його боргових зобовязань, за кредитним договором в повному обсязі (т.1а.с. 40-42).

24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 усіх його боргових зобовязань, за кредитним договором в повному обсязі (т.1 а.с. 43-45).

Також 24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 усіх його боргових зобовязань, за кредитним договором в повному обсязі (т. 1 а.с. 46-48).

В подальшому між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові договори до кредитного договору за номерами 1,3,4 від 9 лютого 2009 року, 11 липня 2011 року, 12 липня 2012 року відповідно до яких внесені зміни та доповнення до кредитного договору (т. 1 а.с. 20-35).

У зв'язку із внесенням змін до кредитного договору також були укладені додаткові договори до договорів поруки (т. 1 а.с.49-64).

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, прокатів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У звязку з порушенням ОСОБА_2 кредитних зобовязань, згідно розрахунку станом на 14 жовтня 2013 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 596 783,79 дол. США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн., яка складається 524 751,63 дол. США, що еквівалентно 4 194 339,77 грн. - залишок за кредитом та 72 032,16 дол. США, що еквівалентно 575 753,05 грн. відсотки за користування кредитом (т. 1 а.с. 65-66).

На адресу відповідачів ОСОБА_5 направлено досудові вимоги про погашення кредитної заборгованості достроково, проте кредитні зобовязання не виконані (т.1 а.с.67-74).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він суперечить положенням кредитного договору та матеріалам справи.

Як на підставу задоволення своїх вимог ПАТ «ОТП Банк» посилався на те, що у позичальника виникло зобовязання на дострокове погашення всієї суми кредиту.

Відповідно до норм ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1.9.1. кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної плати за кредит. При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги.

Пунктом 2.1.3.2. додаткового договору №4 від 12 березня 2012 року до кредитного договору визначено, що Банк має право достроково вимагати виконання зобовязань у повному обсязі. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань у цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги, та повинно бути проведено позичальником протягом 60 (шістдесяти) календарних днів.

Отже, сторони в договорі визначили порядок, відповідно до якого у позичальника виникає обов'язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту.

В досудових вимогах надісланих на адресу відповідачів зазначено п. 2.1.3.2. додаткового договору №4 від 12 березня 2012 року щодо дострокового погашення кредиту.

Між тим, доказів отримання боржником письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про те, що у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд виходив з доведеності позивачем заборгованості за кредитним договором в сумі 596 783,79 дол. США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн.

Так, відповідно Графіків повернення кредиту та сплати процентів станом на 14 жовтня 2013 року потрібно сплатити тіло кредиту - 78 526,68 дол. США, згідно розрахунку, наданого позивачем на вимогу апеляційного суду вбачається що відповідачем на вказану дату оплачено 80 248,37 дол. США, переплата становить 1 721,69 дол. США (а.с.147-149).

Крім того, з розрахунку вбачається, що заборгованість по відсотках за період з 24 березня 2008 року по 10 лютого 2011 року обраховувався за процентною ставкою у розмірі 12,50% річних, з 1 березня 2011 року по 13 лютого 2012 року - 11% річних, з 1 березня 2012 року по 10 жовтня 2013 року - 13% річних (а.с.147-149).

Пунктом 3 кредитного договору встановлена плаваюча процентна ставка фіксований відсоток 5% річних + FIDR. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим Договором.

Таким чином, для визначення розміру процентної ставки за кредитним договором, яка змінювалась, відповідно до умов договору є необхідними відомості щодо показника ставки FIDR.

Проте, матеріали справи не містять розміру показника FIDR у зв'язку з чим ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2015 року було витребувано у ПАТ «ОТП Банк» розмір плаваючої ставки показника FIDR з 24 березня 2008 року по 14 жовтня 2013 року, а також документальні підтвердження встановлення ОСОБА_5 зазначеного показника у вказаний період (а.с.176-177).

Між тим, з наданої довідки ОСОБА_5 щодо розміру показника FIDR вбачається, що розмір показника FIDR не співпадає з тими розмірами відсотків зазначених у розрахунку заборгованості (наприклад травень 2008 року - 8,5 + 5% річних=13,5% річних в розрахунку зазначено - 12,5% річних; у вересні 2010 року - 6,5 +5% річних = 11,5%, а в розрахунку - 12,5% річних).

Крім того, на вимогу апеляційного суду ОСОБА_5 не зазначені підстави встановлення саме такого розміру показника та не надано документальних підтверджень.

Зазначене унеможливлює зробити висновок про правильність та обґрунтованість нарахування кредитної заборгованості.

За положеннями статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши про це докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо дострокового стягнення кредитної заборгованості та в розмірі зазначеного позивачем є недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім того, стягуючи кредитну заборгованість солідарно з усіх відповідачів разом, суд не звернув увагу на те, що з поручителями ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені самостійні договори поруки і вони між собою солідарно не поручались за боржника.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги банку, які виникли з окремих договорів кредиту, поруки та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Виходячи із змісту статей 15,16,118 ЦПК України, статей 1,12 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Надія і КО» необхідно розглядати в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, яким відмовити у задоволені цих вимог, а в частині вимог ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Надія і КО» провадження у справі закрити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4019,40 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року скасувати.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Провадження у справі в частині вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія і КО» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4019,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: