Справа № 752/8536/15-ц
Провадження № 2/752/4007/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.,

при секретарі Бурлака Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни про визнання неправомірними дій нотаріуса, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. щодо посвідчення правочину про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що 28.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1602/0807/98-005, в забезпечення виконання зобов'язань за яким між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачем ОСОБА_1 28.08.2007 року укладено договір іпотеки № 1602/0807/98-005-Z-1, за умовами якого позивачем в іпотеку банку передано нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» 28.11.2012 року переуступлено право вимоги за кредитним договором № 1602/0807/98-005 від 28.08.2007 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яке в свою чергу здійснило переуступлення права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 28.11.2012 року змінено іпотекодержателя на ТОВ «Кредитні ініціативи». Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.12.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.02.2015 року встановлено, що ні ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ні ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 1602/0807/98-005 від 28.08.2007 року, оскільки не сплатило у повному обсязі ціну продажу кредитного портфелю. Позивач зазначає, що оскільки договір про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року є похідним від договору факторингу, у зв'язку із не набуттям права вимоги за яким, що встановлено судовими рішеннями, відсутні підстави для передачі прав за іпотечним договором від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи».

У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись 30.09.2015 року до суду із заявою про розгляд справи у відсутність позивача ОСОБА_1 та його представника.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. також не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час судових засідань у справі була повідомлена судом належним чином у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., предметом якого є одночасна передача разом з відступленням прав вимоги заборгованості по кредитним договорам від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Звертаючись до суду з позовом про визнання неправомірними дій нотаріуса щодо посвідчення вказаного вище договору, позивач зазначає, що в порушення вимог п. 1 глави 5 та п. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні правочину приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. не перевірила цивільну дієздатність ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» щодо набуття права вимоги до боржника ОСОБА_3 та не відмовила у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із відсутністю цивільної дієздатності у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Вказані доводи обґрунтовує обставинами, встановленими рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.12.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.02.2015 року.

Разом з тим, з мотивувальної частини вказаних вище судових рішень, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року, є недоведеність ТОВ «Кредитні ініціативи» набуття права на пред'явлення вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року.

При цьому, суд зазначає, що вказані вище судові рішення постановлені 16.12.2014 року та 24.02.2015 року, а нотаріальна дія, що оскаржується у даному судовому провадженні, вчинена 28.11.2012 року.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними.

А тому, у даному випадку, суд виходить з того, що передбачене звільнення від доказування не має абсолютного значення і не може сприйматися судом як неможливість спростування стороною у справі під час розгляду справи обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії наведено у статті 49 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин). Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти, передбачене ст. 50 вказаного закону.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, щодо відсутності у нотаріуса на момент вчинення нотаріальної дії, тобто станом на 28.11.2012 року, законних підстав для посвідчення правочину, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Також, матеріали цивільної справи не містять і доказів, які б свідчили про існування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. підстав, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», станом на 28.11.2012 року для відмови у вчиненні оскаржуваної нотаріальної дії.

Оцінюючи вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не знайшли свого ствердження в ході розгляду справи, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни про визнання неправомірними дій нотаріуса, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя