Справа № 308/4773/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі :

головуючої судді Стефанишин М.М.

при секретарі Савчур С.В.

з участю :

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 від імені якого діє представник ОСОБА_1 до Міністерства культури України про стягнення заробітної плати з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати його частини, компенсацію втрати частини середнього заробітку присудженого рішенням суду у звязку з порушенням строків виплати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, від імені якого діє представник ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до Міністерства культури України про стягнення заробітної плати за період з 02.10.2014року по 08.10.2014року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацію втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду; компенсацію втрати частини середнього заробітку присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2015року у звязку з порушенням строків виплати та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2012 р. позивача було поновлено на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2012 р. вказане рішення в частині поновлення на роботі залишено без змін. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013 р. позов позивача було задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 152569.17 грн. середнього заробітку. Суд стягнув середній заробіток з відповідача за періодом затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 10.05.2012 р. по 351-й робочий день, тобто до 30.09.2013 р. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.05.2014 р. вказане заочне рішення залишено без змін. Апеляційний суд встановив, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2012 р. про поновлення позивача на роботі ще не виконано. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2012 р. встановлено, що середньоденний заробіток позивача складає 434.86 грн. При цьому позивач на час розгляду справи у суді не заявляв вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку з коефіцієнтом підвищення зарплати, тому суд визначив середньоденний заробіток без цього коефіцієнту. Суд вже стягнув з відповідача середній заробіток за період з 10.05.2012 р. по 30.09.2013 р., однак без коефіцієнту підвищення зарплати.

Зазначає, що 02.10.2014року наказом Міністерства культури України №659/0/17-14 «Про поновлення на роботі ОСОБА_3М.» позивача було поновлено на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України. Однак, 08.10.2014року наказом Міністерства культури України за №676/0/17-14 ОСОБА_3 було звільнено з вказаної посади у звязку із закінченням дії трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Позивачем наказ про звільнення з посади генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 08.10.2014р. була оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2014 р. позивачу було відмовлено в позові про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства культури України №676/0/17-14 про звільнення з роботи, поновлення на роботі на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України та стягнення коштів.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 р. вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2014 р. скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури України №676/0/17-14 від 08.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3М.", стягнуто моральну шкоду в розмірі - 10 000,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.07.2015року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015р. залишено без змін.

Позивач вказує на те, що 10.02.2015року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з відповідача на користь позивача було стягнуто частину середнього заробітку у вигляді коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 10.05.2012року по 30.09.2013рік в розмірі 11 746 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2012 року за період з 01.10.2013року по 02.10.2014року у розмірі 121 189 грн.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15.04.2015 р. вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до пункту 10 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого з працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнт їх підвищення.

Періодом збереження середнього заробітку в даному випадку є вимушений прогул за час затримки виконання рішення суду (ст. 236 КЗпП України).

Тому середній заробіток повинен обраховуватися з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу керівника музею за весь період затримки розрахунку при звільненні, виконання судового рішення про поновлення на роботі. Факт підвищення посадового окладу керівника музею підтверджується листом Міністерства культури України № 2207/10/13-13 від 25.07.2013 р. Згідно цього листа посадовий оклад керівника ОСОБА_4 підвищувався з 20.01.2012 р. по 01.01.2013 р. сім разів.

Крім того, незаконне звільнення позивача з роботи згідно наказу відповідача від 08.10.2014року та не проведення розрахунку у день звільнення завдає йому моральну шкоду, так як позивач бездоганно пропрацював у відповідача близько трьох років, за роботу неодноразово заохочувався. Відмова відповідача виплатити позивачу заборговані кошти завдає шкоди його діловій репутації, здоров'ю, вносить істотні вимушені зміни у його життєві і виробничі стосунки, знижує престиж.

З урахуванням додаткових пояснень та уточнених позовних вимог просить стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 : заробітну плату за період з 02.10.2014року по 08.10.2014року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду в розмірі 4143 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацію втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду в розмірі 134 323 грн.; компенсацію втрати частини середнього заробітку присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2015року у звязку з порушенням строків виплати в розмірі 203 012 грн ; 100 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях до позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у поданих раніше до суду письмових запереченнях проти позову та додаткових поясненнях до заперечень. Пояснив, що згідно наказу від 08.10.2014року за №070/0/17-14 «Про звільнення ОСОБА_3М.» Міністерство Культури України зобовязало національний музей народної архітектури та побуту України , у разі необхідності , провести відповідні розрахунки з ОСОБА_3 при звільненні. Просив відмовити у задоволенні позову до Міністерства культури України, як до неналежного відповідача.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ст. 16 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що згідно Наказу від 02.10.2014року за №659/0/17-14 Міністерства культури України, на виконання вимоги виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 712/3848/2012від 03.12.2012, ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2013року у справі № 308/19842 /13-ц, вимоги державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25.09.2014р. №Ф-7870/5-475/14, було поновлено ОСОБА_3 на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України днем 27.01.2012 р. (а.с. 42, т. 1).

Відповідно до Наказу від 08.10.2014року за №676/0/17-14 Міністерства культури України «Про звільнення ОСОБА_3М.» було звільнено ОСОБА_3 з 28.04.2014року з посади генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України у звязку із закінченням дії трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. (а.с. 43, т. 1).

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2014 р. у справі № 308/3934/14-ц, ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства культури України за №676/0/17-14 від 08.10.2014р. про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення коштів (а.с.188-190, т. 1).

17.02.2015 р. апеляційним судом Закарпатської області винесено рішення, яким вказане рішення суду першої інстанції від 18.12.2014 р. скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури України №676/0/17-14 від 08.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3М.", стягнуто з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі - 10 000,00 грн.

На рішення апеляційної інстанції від 17.02.2015 р. Міністерством культури України було подано касаційну скаргу .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 р. було відкрито касаційне провадження у даній справі та зупинено виконання рішення суду апеляційного Закарпатської області від 17.02.2015року до закінчення касаційного провадження у справі (а.с. 183, т.1).

01.07.2015 р. Ухвалою суду касаційної інстанції рішення суду від 17.02.2015р. апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 219-222 , т.1 ).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2013 р. у справі № 308/11026/13 з Міністерства культури України стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2012 р. у справі № 712/3848/12 про поновлення на роботі у розмірі 152569.17 грн. (а.с. 30-33, т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.05.2014 р. вказане заочне рішення суду від 28.10.2013 р. залишено без змін (а.с. 19-21, т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2015 р. у справі № 308/7524/14-ц з Міністерства культури України стягнуто на користь ОСОБА_3 частину середнього заробітку у вигляді коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року у справі № 712/3848/12 про поновлення ОСОБА_3 на роботі за період з 10.05.2012 р. по 30.09.2013 р. в розмірі 11746 гривень; середній заробіток з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі за період з 01.10.2013 р. по 02.10.2014 р. в розмірі 121189 грн. та 5000 гривень моральної шкоди. (а.с. 124-130,т.1).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15.04.2015р. вказане рішення суду від 10.02.2015 р. залишено без змін (а.с. 34-41, т. 1).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, наказом Міністерства культури України від 02.10.2014 р. № 659/0/17-14 «Про поновлення роботі ОСОБА_3М.» позивача було поновлено на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України з 27.01.2012 р. (а.с.42, т.1). А відповідно до Наказу від 08.10.2014року за №676/0/17-14 Міністерства культури України «Про звільнення ОСОБА_3М.» було звільнено ОСОБА_3 з 28.04.2014року з посади генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України у звязку із закінченням дії трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. (а.с. 43, т. 1).

Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 р залишеним без змін Ухвалою суду касаційної інстанції від 01.07.2015 р., визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури України №676/0/17-14 від 08.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3М.", стягнуто з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі - 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання стосовно стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати " підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушенням строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідність до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, виплата такої компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання, які своєчасно не виплатили своїм працівникам заробітну плату зобов'язані під час виплати цієї заробітної плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1997 року №1427.

Компенсацію обчислюють множенням суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін за період затримання виплати заробітної плати.

Відповідно до приписів ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2015 р. у справі № 308/7524/14-ц суд стягнув на користь ОСОБА_3 середній заробіток з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2013 р. по 02.10.2014 р. Позивачем у цій справі не заявлялися вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку з коефіцієнтом підвищення заробітної плати після 02.10.2014року.

З листа Міністерства культури України № 2207/10/13-13 від 25.07.2013 р. та довідок про доходи директора Національного музею народної архітектури та побуту України вбачається, що посадовий оклад генерального директора музею підвищувався декілька разів, а саме у відповідні періоди складав: з 30.01.2012 р. по 31.03.2012 р. - 2814 грн.; з 01.04.2012 р. по 30.06.2012 р. - 2890 грн.; з 01.07.2012 р. по 31.08.2012 р. - 2919 грн.; з 01.09.2012 р. по 30.09.2012 р. - 2937 грн.; з 01.10.2012 р. по 30.11.2012 р. - 2996 грн.; з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р. - 3054 грн.; з 01.01.2013 р. - 3101 грн. (а.с. 117-123, т. 1).

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.20115року визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури України № 676/0/17-14 від 08.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3М." з 28.04.2014року з посади генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України.

Враховуючи наведені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за період з 02.10.2014року по 08.10.2014року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду по даній справі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати його частини у звязку з порушенням строку виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду, є обґрунтованими.

Що стосується стягнення з відповідача компенсації втрати частини середнього заробітку присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2015року, то суд вважає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що згідно листа Державної казначейської служби України за № 5-08/833-15085 від 20.05.2015року присудженні судовим рішенням Ужгородського міськрайоного суду від 28.10.2013 року у справі № 712/3848/12 кошти у сумі 152 569,17 грн на час розгляду справи в суді були перераховані на рахунок ОСОБА_3 та згідно листа №5-13/1296-16785 від 12.06.2015року повідомлено, що здійснюється списання коштів з рахунків боржника. Крім того, статтею 117 КзПП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. За невиконання судового рішення у трудових спорах відповідальність установлена Законом України від 21.04.1999р. №606-ХІV «Про виконавче провадження», а не трудовим законодавством. Відповідно, підстав для повторного застосування такої відповідальності у вигляді стягнення компенсації втрати частини середнього заробітку уже присудженого рішенням суду до відповідача немає.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2012 р., встановлено, що середній заробіток позивача у розрахунковому періоді становив 434.86 грн.

Представник позивача подав до суду розрахунки суми заробітної плати з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини, середнього заробітку, яка на його думку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 106-116, т. 1).

При цьому суд враховує, що правильність розрахунку сум середнього заробітку з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати його частини за вказані періоди відповідачем по справі не заперечується.

Суд, перевіривши останній, вважає його таким, який проведений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, в зв'язку з чим погоджується з ним та вважає, що заробітна плата за період з 02.10.2014року по 08.10.2014року з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду у даній справі становить суму коштів у розмірі 4 143 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014року по день винесення рішення суду 22.07.2014року з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати та з компенсацією втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати з 01.11.2014року по 22.07.2015рік (день винесення рішення у даній справі) 134 323 грн.

Виходячи з розрахунку, кількість робочих днів, починаючи з 02.10.2014р. по 08.10.14 = 5 робочих днів.

Середньоденний заробіток з врахуванням коефіцієнту підвищення: 434.67 (434.67 * 10.2 %) = 479.01 грн. * 5 днів = 2395 грн .

Компенсація втрати частини зарплати у звязку з порушенням строку її виплати становить 2395 грн * 73% (за період з 01.11.2014року по 31.05.2015рік) = 1748 грн + 2395 грн = 4 143 грн ;

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.14-22.07.2015року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати його частини є наступними.

Середній заробіток за жовтень 2014року (09.10. 2014року по 31.10.2014року) 479,01* 17 робочих днів = 8143,17 грн .

Компенсація втрати частини середнього заробітку у звязку з порушенням строку його виплати (з 01.11.2014року по 30.06.2015року) : 8143,17*73 % = 5944,5 грн.

Середній заробіток за листопад 2014року = 20 робочих днів * 479,01 = 9580,2грн * 46 % (компенсація за період з 01.12.2014року по 30.06.2015року) = 4407 грн.

Середній заробіток за грудень 2014року =23 робочих дні * 479,01= 11017,23 грн.* 42% (компенсація за період з 01.01.2015 по 30.06.2015) = 4627 грн.

Середній заробіток за січень 2015року = 20 робочих днів *479,01 грн =9580,2грн.* 58 % (компенсація втрати середнього заробітку за період з 01.02.2015року по 30.06.2015року)= 5556,5 грн.

Середній заробіток за лютий 2015року =20робочих днів *479,01= 9580,2 грн * 50 % (компенсація втрати частини середнього заробітку за період з 01.03.2015року по 30.06.2015року)=4790 грн.

Середній заробіток за березень 2015року =21 робочий день * 479,01 = 10 059,21 грн * 36% (компенсація втрати частини середнього заробітку за період з 01.04.2015року по 30.06.2015року) =3621 грн.

Середній заробіток за квітень 2015року = 21 робочий день * 479,01грн. =10 059,21грн * 19% (компенсація втрати частини середнього заробітку за період з 01.05.2015року по 30.06.2015року)= 1911грн.

Середній заробіток за травень 2015року = 18робочих днів * 479,01грн. =8622 ,18грн

Середній заробіток за червень 2015року = 20 робочих дні * 479,01грн. =9580 грн.

Середній заробіток за липень (з 01.07.2015р.-22.07.2015р.) =16 робочих дні * 479,01грн. =7664грн

Разом середній заробіток з коефіцієнтом підвищення за період з 09.10.2014року по 22.07.2015року складає: 8143,17 грн + 9580,2 грн +11017,23 грн+9580,2 грн+9580,2 грн. +10059,21грн. +10059,21грн. +8622,18 грн + 9580 грн +5748 грн = 103 466 грн.

Разом компенсація у звязку з порушенням строку виплати за період з 09.10.2014року по 30.06.2015року складає: 5944,5грн+4 407 грн+ 4 627 грн+5556,5 грн+4 790 грн+3621 грн +1911 грн = 30 857 грн.

Разом середній заробіток з компенсацією втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати за період з 09.10.2014року по 22.07.2015року становить : 103 466 грн + 30 857 грн = 134 323 грн.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що позивач у зв'язку з незаконним звільненням його з посади директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 08.10.2014 року згідно наказу Міністерства культури України №676/0/17-14, невиплаті присуджених судом сум, фактично був позбавлений гарантованого йому та поновленого судом права на працю, внаслідок чого вимушений був продовжити перебувати у стані вимушеного прогулу, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачеві слід визначити у розмірі 3 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані по справі докази в їх сукупності суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що працівники Національного музею народної архітектури та побуту України, в тому числі позивач, не мають права на встановлення підвищення посадових окладів, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються сукупністю вищеперерахованих доказів на підтвердження встановлених судом обставин, зокрема листом Міністерства культури України № 2207/10/13-13 від 25.07.2013 р. та довідками про доходи директора музею, згідно яких посадовий оклад останнього підвищувався декілька разів.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що розрахунок з ОСОБА_3 за відпрацьований ним фактичний час за період з 02.10.2014року по 08.10.2014рік мав бути проведений Музеєм, а не Міністерством, оскільки, саме Наказом Міністерства від 02.10.2014року за №659/0/17-14 ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України з 27.01.2012року та наказом відповідача від 08.10.2014року №676/0/17-14 «Про звільнення ОСОБА_3М.», ОСОБА_3 було звільнено з посади генерального директора ОСОБА_4. Бездіяльність відповідача щодо проведення вчасного розрахунку по заробітній платі, поновлення на роботі позивача суд розцінює як ухилення від виконання судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Виконання судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя й має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд частково задовольняє вимоги позивача, то у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави до спеціального фонду Держаного бюджету України 1628,26 грн. судового збору, з яких 1384,66 грн. за вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку (4143 грн. + 134 323 грн. = 138 466 грн.) та 243.6 грн. за вимоги про стягнення моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст.116, 117, 235, 236, 237-1 КЗпП України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з 02.10.2014року по 08.10.2014року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення в розмірі 4 143 (чотири тисячі сто сорок три) гривні.

Стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати за період з 01.11.2014року по день винесення рішення суду в розмірі 134 323 (сто тридцять чотири тисячі триста двадцять три) гривні.

Стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_3 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства культури України до спеціального фонду Державного бюджету України 1628 (одну тисячу шістсот двадцять вісім) гривні 26 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4