Справа № 159/4538/15-ц
Провадження № 2/159/1264/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 12 жовтня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря Гусар Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання.

Позов обґрунтовано тим, що в м. Ковелі по вул. Чубинського, 46/23 проживала сім'я ОСОБА_4, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є померлими на даний час. Для відповідача вони були відповідно матір'ю, вітчимом та братом. Позивач з дитинства дружив з ОСОБА_6, вони допомагали один одному в побуті, життєвих ситуаціях, підтримували один одного морально та матеріально. В зв'язку з цим, коли помер батько ОСОБА_6 ОСОБА_5, позивач вчиняв всі дії, що стосуються поховання останнього, та фактично організував поховання. Як стверджується позивачем, він особисто здійснив поховання померлого ОСОБА_5, витративши на це власні кошти на суму 1330 грн.

Після смерті свого батька, ОСОБА_6 захворів та потрапив до лікарні, де помер через два дні. Позивачем стверджується, що за час знаходження ОСОБА_6 в лікарні, ним витрачено на його лікування кошти в сумі 741,26 грн. Крім цього, він же здійснив поховання ОСОБА_6, на що затратив 1308 грн.

На пропозиції позивача добровільно відшкодувати половину витрачених коштів на лікування і поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідач відмовив.

Покликаючись на норми ч. 1 ст. 1232 ЦК України та на документальні підтвердження своїх вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь вартість витрат, понесених на лікування та поховання ОСОБА_6 та на поховання ОСОБА_5 в сумі 3379,26 грн. Крім цього позивач просив стягнути з відповідача в його користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що з померлим ОСОБА_6 підтримував близькі дружні відносини та був другом його сім'ї. Коли помер батько ОСОБА_6 ОСОБА_5, він фактично самостійно організував його поховання, на що затратив власні кошти. Після смерті батька ОСОБА_6 захворів на простудне захворювання, в зв'язку з чим він доставив його в лікарню. На його лікування затратив власні кошти, однак через два дні ОСОБА_6 помер. Його поховання він також організовував самостійно та затрачав власні кошти. Просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача в його користь 3379,26 грн., які були затрачені ним на лікування та поховання вказаних осіб.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні, поділяючи позицію позивача, заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Додатково вказував на те, що хоча відповідач й не є рідним сином померлого ОСОБА_5, проте між ними склались досить близькі родинні стосунки, які відповідають стосункам батька та сина, а тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на його поховання. Крім цього стверджував, що відповідач є спадкоємцем за законом після смерті свого брата ОСОБА_6, а тому також зобов'язаний відшкодувати витрати на його лікування та поховання. Просив задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що він не був членом сім'ї ОСОБА_5, тобто не був його рідним сином. Всі витрати на його поховання поніс його син ОСОБА_6, оскільки необхідні кошти для цього в нього були. Крім цього, після смерті брата ОСОБА_6 він звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, оскільки спадкоємці першої черги відсутні. В подальшому йому стало відомо, що за день до своєї смерті в реанімаційному відділенні ОСОБА_6 склав заповідальне розпорядження, яким все належне йому майно заповів позивачеві. В зв'язку з цими обставинами він звернуся в правоохоронні органи, оскільки вважає, що заповіт підписаний не ОСОБА_6, а іншою особою. Таким чином на даний час він вважає себе спадкоємцем за законом після смерті брата, однак своїх спадкових прав він не оформив через наявність заповіту. Просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, в м. Ковелі по вул. Чубинського, 46/23 проживала сім'я ОСОБА_6, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Дана обставина не заперечується сторонами та підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в квартирі, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 159/5000/13-ц (провадження № 2/159/1/15), що була оглянута в судовому засіданні /а.с. 15, 16 (справа № 159/5000/13-ц)/.

Зазначені особи були співвласниками даної квартири, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності на житло та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2007 року /а.с. 42, 39/.

ОСОБА_4 була матір'ю відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 /а.с. 43, а.с. 9 (справа № 159/5000/13-ц)/.

12 вересня 2009 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, виданим 14.09.2009 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 41/.

Після її смерті відповідач у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, що не заперечується сторонами та підтверджується повідомленнями Ковельської держнотконтори № 974/02-14 від 28.05.2015 року та № 1142/02-14 від 19.06.2015 року /а.с. 33, 34/.

31 березня 2013 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 5/.

Сторони визнали, що відповідач не був рідним сином померлого ОСОБА_5 Останній був для відповідача вітчимом, а тому в близьких родинних стосунках вони не перебували. Ця ж обставина підтверджується свідоцтвом про народження відповідача /а.с. 43/.

Таким чином відповідач не є спадкоємцем спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5

09 квітня 2013 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 11.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 4/.

Померлий ОСОБА_6 був братом (по матері) відповідача, що визнали сторони по справі.

Відповідач ОСОБА_3, вважаючи себе спадкоємцем за законом другої черги спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останнього /а.с. 30, 32/.

Разом з тим, 22.04.2013 року позивач також звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття за заповітом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 /а.с. 25/. Наявність відповідно заповіту підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.04.2013 року /а.с. 27/.

З оглянутої в судовому засіданні зазначеної вище справи № 159/5000/13-ц (провадження № 2/159/1/15) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним вбачається, що 08 квітня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_1 /а.с. 13 (справа № 159/5000/13-ц)/.

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 25.02.2015 року у вказаній справі задоволенні позову було відмовлено. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та на даний час набрало законної сили /а.с. 193, 194 (справа № 159/5000/13-ц)/.

Таким чином на даний час вказаний заповіт не змінено, не відмінено, його не визнано недійсним, що визнали сторони, а тому позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк та не відмовлявся від її прийняття, а заповітом охоплено всю спадщину.

З огляду на вимоги ст. 1223 ЦК України, слід констатувати, що позивач ОСОБА_1 на даний час є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, а відповідач ОСОБА_3 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, хоча й вважає себе таким.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є спадкоємцем ні після смерті ОСОБА_5, ні після смерті ОСОБА_6, а тому не може відшкодовувати позивачу витрати, які були здійснені ним на лікування та поховання цих осіб.

Саме з цих міркувань та виходячи із вказаних правових норм суд не приймає до уваги показань як свідка зі сторони позивача (ОСОБА_8О.), так і свідка зі сторони відповідача (ОСОБА_9М.), оскільки їх показання правового значення для справи не мають.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналізуючи викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

Таким чином суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1232, 1258, 1268, 1269 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 жовтня 2015 року.

Головуючий ОСОБА_10