АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/606/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Римар Г.М.
Провадження № 22-ц/789/1056/15 Доповідач - Гурзель І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника апелянта Перкова Г.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" на рішення Гусятинського районного суду від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення сплаченого авансового платежу та стягнення моральної шкоди -,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення сплаченого авансового платежу та стягнення моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що через мережу Інтернет він дізнався, про те, що TзOB «Лізингова компанія «Автофінанс» займається продажем товарів. Він уклав договір фінансового лізингу № 000686 (далі Договір) з TзOB «Лізингова компанія «Автофінанс», маючи намір придбати автомобіль «ЗАЗ Форза». Однак, як виявилось пізніше предметом даного договору є автомобіль Хюндай Соната за 750 тис. грн., який в декілька разів перевищує вартість домовленого раніше автомобіля «ЗАЗ Форза». Вказує, що ним було сплачено половину вартості автомобіля у сумі 75 000 грн.З вищенаведених підстав просив суд визнати договір фінансового лізингу № 000686 від 24 лютого 2015 року укладений між ним та TзOB «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним. Стягнути з TзOB «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь сплачені ним грошові кошти в сумі 75 000 грн. та 3 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Гусятинського районного суду від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення сплаченого авансового платежу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Визнано договір фінансового лізингу № 000686 від 24 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», що знаходиться за адресою: 01010, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44. офіс 9СД2 () на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 сплачені ним грошові кошти у сумі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 993 (дев'ятсот дев'яносто три ) гривні 60 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі представник ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, не врахував, що сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, і вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заслухавши представника апелянта Перкова Г.О., який подану апеляційну скаргу підтримує та просить її задовільнити, позивача ОСОБА_1, який заперечує проти поданої апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вбачає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. Так, задовольняючи частково позов та визнаючи недійсним договір лізингу між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що умови договору є несправедливими в розумінні Закону "Про захист прав споживачів" та більшість пунктів договору фінансового лізингу №000686 виключають або обмежують юридичну відповідальність лізингодавця, порушуючи п.2, 7, 11-13, 16 ч.3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів". З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи. Колегією встановлено що відповідно до умов Договору фінансового лізингу №000686, який укладений між стрононами лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль Хюндай Соната Express, 2.0л/бензиновий , зазначений у п. 1.1 Договору та специфікації, що є додатком № 1 до Договору, вартістю 750 000 грн. у власність та передати предмет, який вказаний у Договорі на умовах фінансового лізингу в користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених цим договором. Так, п.1.1. ст.1 Договору передбачено, що предметом договору є автомобіль Хюндай Соната Express, 2.0л/бензиновий , який є власністю Лізингодавця і який передається у користування та володіння Лізингоодержувача в порядку встановленому Договором. При цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що всі зазначенні умови договору стосуються врегулювання спірних питань на майбутнє, які можуть і не виникнути, вони не стосуються суті договору. Договір лізингу може діяти та виконуватись без зазначених пунктів. Також, самим Договором передбачено в п.16,1 що будь-які спори або розбіжності, що виникають в процесі виконання умов цього договору сторони можуть вирішувати шляхом переговорів або в судовому порядку. Це ж гарантується споживачеві законодавством, зокрема ст. 203 ЦК України. Ці умови договору не є істотними. Згідно ст.1 Закону України " Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг- це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.ч. 1.2 ст 16 Закону України " Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно положень ч.1 ст 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець(виконавець,виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"- умови договору є насправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачa. Крім того, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" № 9 від 06.11.2009 року, Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Пунктом 1.7. Договору фінансового лізингу №000686 передбачено, що предмет даного договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст 9 даного Договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше 12 місяців) з моменту підписання договору, платежами визначеними в Додатку №1 до даного Договору. Згідно умов договору вбачається, що кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу , незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються в порядку визначеному Договором в п. 9.7. Так, 24 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 сплатив ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 75 000 грн., не як авансовий платіж, а як адміністративний платіж, який за даним Договором становить 10 % від вартості Предмету лізингу. Визнаючи, що більшість пунктів Договору виключає або обмежує юридичну відповідальність Лізингодавця, порушуючи п. 2.7. 11-13, 16 ч.3 ст 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» судом першої інстанції не вказано, які саме пункти Договору здійснюють вказані порушення Закону. Також, судом не взято до уваги той факт, що в п.16.6. Договору зазначається, про те , що після підписання Договору всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність, а отже пояснення ОСОБА_1 та покази свідка ОСОБА_4, в яких вони вказують, що предметом Договору мав бути автомобіль "ЗАЗ Форза" є необгрунтованими і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, так як в Договорі вказано предметом Договору - автомобіль Хюндай Соната Express. Це також вбачається з рахунку та специфікації до договору лізингу, які також підписані позивачем і де зазначено модель автомобіля Хюндай Соната Express. (а.с.13,14) За вказаних обставин доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, а тому колегією невбачається визнання недійсним договору фінансового лізингу з зазначених в позові підстав. Рішення суду підлягає скасуванню із за невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. По справі слід ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" - задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення сплаченого авансового платежу та стягнення моральної шкоди- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" 496 грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель