АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О. Кулянда М.І.

При секретарі : Паучек І.І.

За участю: представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступне.

15 березня 2011 року вона позичила брату 4560 доларів США, про що він написав відповідну розписку. Суму в розмірі 4560 доларів США він їй не повернув, а тому просила стягнути з нього на її користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 4560 доларів США, що еквівалентно 107205 гривень 60 копійок, 3% річних в розмірі 6546 гривень 85 копійок та понесені нею судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він дійсно 15 березні 2011 року позичив у сестри ОСОБА_1 4560 доларів США, про що написав відповідну розписку. 13 серпня 2014 року він через термінал «ПриватБанк» переслав сестрі у Харків 36000 гривен, що еквівалентно 4500 доларів США з розрахунку 8 гривень за 1 долар. Більше ніяких грошей він у ОСОБА_1 не позичав. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 15 березня 2011 року в сумі 95789 (дев'яносто п'ять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) гривень 06 копійок, 5849 (п'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять) гривень 69 копійок - заборгованість за відсотками та 1016 (одну тисячу шістнадцять) гривень 38 копійок витрат понесених на сплату судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 врахувавши сплачені ним к серпні 2014 року 36000 грн. в рахунок погашення його заборгованості перед позивачкою за договором позики від 15 березня 2011 року. Позивачкою не надано судам першої та апеляційної інстанції ніяких доказів на підтвердження того, що він отримав від неї за другим договором позики ще 36000 грн. Таким чином, судом було

___________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/1128/15 р. Головуючий у 1 інстанції: Харабара І.В.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю.М.

проігноровано факт часткового погашення ним боргових зобов'язань в сумі 36 000 грн. підтвердженням чого слугує дублікат чека ПриватБанку від 30.04.2015., якій судом був досліджений. Факт повернення даної суми також не заперечувався позивачкою. Але, оскільки позивачка наполягала повернути суму боргу по курсу долара США саме на день розрахунку, вона не повернула йому розписку від 15.03.2011р., тому що боргові зобов'язання були ним виконанні не в повному обсязі. А підтвердженням часткового виконання ним зобов'язань і слугує наданий чек ПриватБанку. Станом на день часткового повернення ним позики - 13.08.2014р. за офіційним курсом НБУ долар США вартував 13,11грн. (довідка ПриватБанку про курс валют станом на 13.08.2014 додається), отож 36 000 грн. становили на день сплати 2746 доларів США (36000 /13,11= 2746). Таким чином сума його боргу перед позивачкою зменшилась на вказану суму і на день розгляду справи судом першої інстанції становила 1814 доларів США (4560- 2746=1814). На день постановлення судом рішення - 02.07.2015р. офіційний курс НБУ гривні до долара становив 21,00 грн., (витяг з сайту НБУ про курси валют на 02.07.2015р.) отже, частина несплаченого ним боргу становить - 38 094 грн. (21,00 х 1814 = 38 094). Вважає, що приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції, дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки судом першої інстанції дано неправильну оцінку зібраним по справі доказам, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального й процесуального права та зроблено висновки, які відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і pаперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави :судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст.213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було : повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивачки та заперечень відповідача.

Згідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кридитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 13 березня 2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений письмовий договір позики грошей, згідно якого ОСОБА_3 отримав у борг строком на два роки у ОСОБА_1 4560 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.40).

З наданої відповідачем суду першої інстанції квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 квітня 2015 року(а.с.24) вбачається, що відповідачем 13 серпня 2014 року було перераховано відповідачці ОСОБА_1 на її картку у Приватбанку 36000 грн.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій відповідач ОСОБА_3 зазначив, що сплачені ним позивачці 13 серпня 2014 року 36000 грн. були спрямовані на погашення заборгованості за договором позики від 15 березня 2011 року, згідно якої він отримав від позивачки позику на суму 4560 доларів США строком на два роки.

Зі змісту позовної заяви позивачки поданої до суду першої інстанції(а.с.2-3) вбачається, що позивачкою в ній ніяким чином не зазначено про надання відповідачу крім позики від 15.03.2011р. 4560 доларів США ще 36000 грн. за другим договором позики.

З аудиозапису фіксування судового засідання судом першої інстанції від 05 травня 2015 року вбачається, що пояснення позивачки про те, що вона вдруге надала відповідачу ще 36000 грн.(без зазначення часу) за другими договором позики були отримані судом першої інстанції після телефонної розмови представника позивачки з останньою.

З аудиозапису фіксування судового засідання судом першої інстанції від 02 липня 2015 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 в режимі конференцзв'язку надала пояснення про те, що крім наданих у березні 2011 року відповідачу 4560 доларів США вона у 2012 році також позичила відповідачу ще 36000 грн. У серпні 2014 року відповідач повернув їй 36000 грн., а вона передала з Харкова через водіїв автобусів відповідачу його боргову розписку на 36000 грн.

Враховуючи зібрані по справі докази, колегій суддів приходить до висновку, що надані позивачкою пояснення щодо другої позики відповідачу не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки позивачку не було допитано судом першої інстанції у якості свідка та остання не надала суду першої інстанції ніяких доказів на підтвердження надання відповідачу другої позики за умови, що відповідач не повернув їй гроші за першою позикою від 15.03.2011р.

Колегія приходить до висновку, що відповідачем є доведеним у судовому засіданні факт часткового повернення позивачці боргу за договором позики від 15 березня 2011 року на суму 36000 грн.

Таким чином, з врахуванням частково сплаченого відповідачем у серпні 2014 року боргу за договором позики від 15.03.2011р. несплаченими на час ухвалення судом першої інстанції рішення залишаються 1814 доларів США, що з врахування офіційного курсу валют становить 38 094 грн.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч зазначеним вимогам закону позивачка не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх доводів про надання відповідачу у 2012 році другої позики на суму 36000 грн. враховуюче ту обставину, що він ще не розрахувався з нею за першою позикою від 15 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме про стягнення з відповідача на її користь боргу за договором позики від 15.03.2011р. на суму 38094 грн., 5849,69 грн. заборгованості за відсотками та 439,44 грн. витрат понесених на сплату судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити оскільки позивачка та її представник не надали суду першої інстанції належні та допустимі докази про понесення позивачкою витрат на надання їй правової допомоги на суму 5500 грн. та докази на спростування наданих відповідачем доказів про часткове повернення позивачці боргу за договором позики від 15.03.2011р.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 15 березня 2011 року в сумі 38094 (тридцять вісім тисяч дев'яносто чотири) гривень, 5849 (п'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять) гривень 69 копійок - заборгованість за відсотками та 439 (чотириста тридцять дев'ять) гривень 44 копійок витрат понесених на сплату судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: