АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8204/15 Головуючий 1 інст. Прошутя І.Д.
Справа № 646/9339/13-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі керуючого партнера/директора ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» вказував, що 21 квітня 2009 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредитні кошти розміром 38 629,37 грн. на умовах строковості та платності користування. Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, станом на 18 січня 2013 року має заборгованість у розмірі 67 983,03 грн.

Тому, ПАТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 67 983,03 грн., та судовий збір розміром 679,83 грн.

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказував, що спірний кредитний договір є споживчим, при його укладенні були порушені його права, а саме, Банк не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; відсутні у договорі строки сплати фінансових зобовязань; умови договору ставлять його у невигідне становище.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним та ВАТ «Універсал Банк».

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 червня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2009 року у розмірі 67 983,03 грн. згідно розрахунку, а також судовий збір у розмірі 679,83 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі керуючого партнера/директора ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк», а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що кредитний договір від 21 квітня 2009 року суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», Банком не отримано письмового підтвердження споживача про його ознайомлення з інформацією щодо кредитування, договір не містить умов про порядок його припинення, не враховані інтереси споживача; відсутнє закріплення відповідальності самого Банку, - тому кредитний договір є недійсним відповідно до ст.. 215 ЦК України.

Відповідач та його представник про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Представник позивача подав клопотання про перенесення розглядом справи на іншу дату у звязку з находженням його на лікуванні, надавши в додаток до клопотання довідку лікарського закладу про консультативний висновок та рекомендації щодо його лікування. Відомостей про находження його у медичному закладі в день розгляду справи до суду не надав.

Неявка відповідача та його представника, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника Банку, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав належним чином, тому для нього настають правові наслідки, передбачені договором; а підстав для визнання недійсним кредитного договору не має.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 21 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 38 629,37 грн. строком на 120 місяців (а.с.4-13 т.1).

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Станом на 18 січня 2013 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором становить 67 983,03 грн., яка складається з:

-3 767,73 грн. прострочена заборгованість по кредиту;

-33 878,91 грн. сума дострокового стягнення кредиту;

-27 559,89 грн. відсотки;

-2 776,50 грн. підвищені відсотки (а.с.22-23 т.1).

У разі порушення забовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забовязання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору від 21 квітня 2009 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк», колегія суддів зазначає наступне.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору згідно ст. 638 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що 16 лютого 2009 року ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву на отримання кредиту готівкою у розмірі 38 629,37 грн., де своїм підписом підтвердив, що погоджується з усіма пунктами цієї анкети (а.с.4 т.1).

На підставі анкети заяви 21 квітня 2009 року між сторонами був укладений кредитний договір.

Своїм підписом позичальник підтвердив факт своєї згоди з усіма умовами договору.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Доводи заявника щодо не повідомлення позичальника у письмовій формі про умови кредитування, що передбачені ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було повідомлено як усно, так і письмово інформацію про умови кредитування, а саме: мету кредиту, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування що підтверджується підписом позивача на кредитній заявці де зазначається, що клієнт ознайомлений з умовами кредитування і визнає їх прийнятними для себе.

Крім того, законодавчо форма надання кредитодавцем даної інформації споживачу перед укладенням кредитного договору не передбачена, а тому суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі зазначено: сума кредиту та річна відсоткова ставка, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, право дострокового повернення кредиту. Також в умовах кредитного договору передбачено порядок внесення змін та припинення дії договору, на відсутність чого посилається позивач, що також відповідає нормам чинного законодавства.

Також позивач не надав доказів порушення відповідачем його прав, як споживача фінансових послуг, встановлених ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно положень п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з приводу порушення банком Закону України «Про захист прав споживача» не підлягають задоволенню, оскільки колегія суддів, перевіряючи законність ухваленого рішення, не виявила таких порушень Банку з огляду на те, що ОСОБА_1 володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих систем кредитування, вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі керуючого партнера/директора ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_3