УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Гвоздика П.О., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корппорація УБТ», про стягнення грошових коштів за договором поруки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг» (далі - ТОВ «Полімер Трейдінг») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 27 вересня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корппорація УБТ» (далі - ТОВ «Корппорація УБТ») укладений договір поставки № 13509, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у встановлені строки передати ТОВ «Корппорація УБТ» товар (полімерну продукцію), а останнє зобов'язалося своєчасно прийняти товар і сплатити за нього грошову суму.

На забезпечення виконання договору поставки 02 вересня 2013 року між ОСОБА_4, ТОВ «Полімер Трейдінг» та ТОВ «Корпорація УБТ» укладений договір поруки.

02 вересня 2013 року між ТОВ «Полімер Трейдінг» та ТОВ «Корпорація УБТ» на стадії виконання виконавчого провадження №34157096 з виконання наказу господарського суду м. Києва від 10 травня 2012 року, укладено мирову угоду, що була затверджена ухвалою господарського суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року.

14 липня 2014 року ТОВ «Полімер Трейдінг» зверталося до ОСОБА_4, а 25 липня 2014 року - до ТОВ «Корпорація УБТ» із письмовими вимогами про виконання умов мирової угоди, на що останні не відреагували.

Просило стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 100 тис. грн.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що на момент укладення договору поруки від 02 вересня 2013 року мирова угода не була затверджена, зміст договору суперечить ст. ст. 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 546 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843616/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 548 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843618/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 553 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому просив визнати договір поруки від 02 вересня 2014 року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову ТОВ «Полімер Трейдінг» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 02 вересня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2014 року скасовано, позов ТОВ «Полімер Трейдінг» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Полімер Трейдінг» 100 тис. грн на відшкодування боргу за договором поставки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 вересня 2011 року між ТОВ «Полімер Трейдінг» та ТОВ «Корпорація УБТ» укладений договір поставки № 13509, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «Полімер Трейдінг» зобов'язалося у встановлені строки передати ТОВ «Корппорація УБТ» товар (полімерну продукцію), а останнє зобов'язалося своєчасно прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (а. с. 7−11).

На забезпечення виконання договору поставки 02 вересня 2013 року між ОСОБА_4, ТОВ «Полімер Трейдінг» та ТОВ «Корпорація УБТ» укладений договір поруки (а. с. 5, 6).

Рішенням господарського суду м. Києва від 25 квітня 2012 року, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 25 червня 2012 року та Вищого господарського суду України від 07 серпня 2012 року, стягнуто з ТОВ «Корпорація УБТ» на користь ТОВ «Полімер Трейдінг» борг за договором поставки від 27 вересня 2011 року № 13509 у розмірі 377 469 грн 86 коп. та 7 549 грн 40 коп. судового збору.

На стадії виконання рішення господарським судом м. Києва 07 жовтня 2013 року затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ «Полімер Трейдінг» та ТОВ «Корпорація УБТ», якою складено графік погашення боргу, визначено сторону погашення судових витрат (а. с. 12−15).

Згідно з п. 6.1 договору поруки від 02 вересня 2013 року він набуває чинності з моменту його підписання, але не раніше дати ухвали господарського суду м. Києва про затвердження мирової угоди (а. с. 6).

Тому доводи ОСОБА_4 про протиправність укладення акцесорного договору раніше основного спростовуються самим договором поруки, у якому чітко зазначено, що він набуває чинності з моменту набрання чинності ухвали господарського суду, що прямо не заборонено ЦК України, а відтак відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони могли внести до договору такі умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з п. п. 1.2, 2.1.1, 2.1.2 договору поруки у разі порушення боржником мирової угоди, боржник і поручитель мають відповідати перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати сплати всіх необхідних платежів боржника за мировою угодою від поручителя, погасити заборгованість боржника перед кредитором, у порядку та в строки, передбачені мировою угодою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України <nau://ukr/435-15|st559> порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Згідно з п. 2 мирової угоди станом на 31 липня 2014 року божник мав сплатити 175 тис. грн, проте відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за жовтень 203 року - червень 2014 року ТОВ «Корпорація УБТ» сплатило лише 75 тис. грн (а. с. 16).

З письмовою вимогою про сплату боргу позивач звернувся до ОСОБА_6 14 липня 2014 року (а. с. 20), з позовом до суду про стягнення заборгованості - 13 серпня 2014 року (а. с. 1), тобто у межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов ТОВ «Полімер Трейдінг». Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Гвоздик П.О., Євграфова Є.П.