АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5007/15 Головуючий 1 інст. - Гримайло А.М.
Справа № 642/8511/13-ц Доповідач - Бурлака І. В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» вересня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі відділення № 33 філії ВАТ КБ «Надра» ХРУ та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6/5/16/2008/980-К/21, відповідно до якого банком надано ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 49000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 18,50 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором до нього були внесені умови розділу 3 щодо застави вантажного фургона ізотерм, марка КАМАЗ 53212, 1983 рік випуску, а також причеп ГКБ, марка 8352, 1990 рік випуску, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності та укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, а саме повернути до 05 квітня 2013 року кредит у сумі 49000,00 грн. з урахуванням сплати відсотків річних.

Свої зобов'язання банк виконав повністю, а відповідач свої зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим станом на 05 вересня 2013 року ОСОБА_2 мав заборгованість перед банком у розмірі 55920,54 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом в розмірі - 27370,03 грн., заборгованості за відсотками - 22436,75 грн., неустойки - 6113,76 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» Харківське регіональне управління суму заборгованості за кредитним договором № 6/5/16/2008/980-К/21 від 07.04.2008 року у розмірі 55920,54 грн., стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» суму сплаченого судового збору у розмірі 559,20 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» Харківське регіональне управління суму заборгованості за кредитним договором № 6/5/16/2008/980-К/21 від 07.04.2008 року у розмірі 55920,54 грн., стягнуто з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суму сплаченого судового збору у розмірі 559,20 грн. по 279,60 грн. з кожного.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року, в якій ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року виправлено описку, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили заочне рішення - скасувати, застосувати строк позовної давності та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку та стягненні судового збору - відмовити.

При цьому посилалися на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду як з вимогою про стягнення неустойки, так і з вимогою до поручителя, оскільки право вимоги у банку виникло з 07 квітня 2011 року; що розрахунок заборгованості не підтверджено первісними платіжними документами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі відділення № 33 філії ВАТ КБ «Надра» ХРУ, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6/5/16/2008/980-К/21, відповідно до якого банком надано ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 49000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 18,50 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, а саме повернути до 05 квітня 2013 року кредит у сумі 49000,00 грн. з урахуванням сплати відсотків річних.

Свої зобов'язання банк виконав повністю, а відповідач свої зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим станом на 05 вересня 2013 року ОСОБА_2 мав заборгованість перед банком у розмірі 55920,54 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом в розмірі - 27370,03 грн., заборгованості за відсотками - 22436,75 грн., неустойки - 6113,76 грн.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із пункту 1.2 договору поруки вбачається, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, обґрунтовано стягнув солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Посилання відповідачів на те, що строк позовної давності звернення до суду сплив, є безпідставними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії кредитного договору закінчився 05 квітня 2013 року. Строк дії в договорі поруки не визначено. Банк звернувся з позовною заявою 20 вересня 2015 року, тому строк позовної давності звернення до суду як до боржника, так і до поручителя не сплив.

Доводи відповідачів стосовно того, що розрахунок заборгованості неправильний, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи заборгованість нараховувалася згідно вимогам договору, з яким належним чином ознайомлені відповідачі. Доказів неправильності нарахування заборгованості відповідачі до суду апеляційної інстанції не надали.

В суді апеляційної інстанції представник банку підтвердив, що неустойка нараховувалася в сумі 6113,76 грн. за рік.

Оскільки рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи і підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.313, п.2 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії