У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Київської області Міністерства оборони України до ОСОБА_3 в її особистих інтересах та інтересах ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 та Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Київської області Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час проходження військової служби ОСОБА_5 на підставі ордеру № 4 від 06 травня 2004 року йому та членам його сім'ї була надана для проживання квартира АДРЕСА_1.

08 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 разом зі своєю дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час незаконно проживають у гуртожитку за вказаною адресою.

Даний гуртожиток знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області, який підпорядковується Міністерству оборони України.

Вказуючи, що ОСОБА_3 відношення до Міністерства оборони України не має, позивач просив виселити ОСОБА_3 та її дитину ОСОБА_4 із займаної ними кімнати за вказаною адресою без надання іншого житла.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області.

06 травня 2004 року військовослужбовцю Збройних Сил України ОСОБА_5 на сім'ю у складі: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 було надано квартиру АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 08 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

На даний час ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 проживають у квартирі гуртожитку за вказаною адресою.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України (далі - ЖК України) та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам відповідачки про те, що зазначене житло є єдиним її та неповнолітньої доньки житлом, а також тому, що відповідачка вселилася в вищевказаний гуртожиток на законних підставах та на даний час проживає у спірному житлі.

Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив, чи належить відповідачка та її донька ОСОБА_4 до кола осіб, які підлягають виселенню зі спірного приміщення з обов'язковим наданням іншого житлового приміщення (ст. 125 ЖК України).

Також відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону належної оцінки не надав та виселяючи ОСОБА_3 зі спірної квартири та залишаючи проживати в зазначеній квартрирі неповнолітню ОСОБА_4, не надав належної оцінки тому, що місцем проживання ОСОБА_4 є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права належним чином не встановлені, суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак