25.12.2015 Єдиний унікальний номер 205/6701/15-ц
25 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Басової Н.В.,
при секретарі - Сахончик Я.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс траст груп» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці,-
Представник позивача в судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність представника Банку, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, письмових заяв не надходило. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.
Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати також і з рішення суду у цивільній справі, яке відповідно до норм ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання.
Згідно ст.ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.
Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Європейський Суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року «право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення» (п.40 мотивувальної частини зазначеного рішення).
У справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів. Судова система, в якій існувала процедура внесення протесту, а відтак можливість неодноразового скасування остаточного судового рішення, як це було встановлено у цій справі, не відповідає як така принципу правової певності, який становить один з основних елементів верховенства права в сенсі статті 6 §1 Конвенції» (пункт 72,77 мотивувальної частини рішення від 06 листопада 2002 року).
Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.
Дані вимоги законодавства України були виконані рішенням, яке вступило в закону силу, та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.
Зростання курсу долара США - валюти договору позики, саме по собі не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки у позикодавця існувала можливість передбачити в момент укладання договорів позики зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість надання позики в національній валюті. Враховуючи визначення заочним рішенням суду від 13 червня 2013 року, в тому числі на підставі ст. 533 ЦК України, валюти (гривня) та суми боргу, яка підлягає стягненню з боржника, в останнього після набрання таким заочним рішенням законної сили виник обов'язок сплатити саме ту суму боргу та у тій валюті, які вказані у такому заочному рішенні суду. Всі інші умови сплати боргу за зобов'язанням, що мали місце до ухвалення заочного рішення суду з приводу стягнення боргу за таким зобов'язанням, фактично втрачають свою силу, перетворюючись для боржника в обов'язок виконати лише рішення суду, а у випадку його невиконання - додатково сплатити кредитору визначені ст.625 ЦК України і згадані вище суми як форми відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. За таких обставин, приймаючи до уваги визначення вищезазначеним рішенням суду остаточної суми боргу відповідача по відношенню до позивача саме у національній валюті України - гривні, що фактично зумовило перетворення доларового боргу відповідача у гривневий після ухвалення такого рішення, у позивача відсутні підставити вимагати від відповідача виконання його зобов'язання на інших, ніж визначених рішенням суду умовах, - на умовах перерахунку розміру боргу з урахуванням на зміну курсу валюти, яка первинно застосовувалась при укладенні договорів позик між сторонами. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що спір по суті про стягнення суми вже вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ, рішення набрало законної сили і знаходилося на примусовому виконанні, а також те, що законодавством не передбачена відповідальність боржника за договором за невиконання ним грошового зобов'язання шляхом стягнення курсової різниці, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про стягнення курсової різниці, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України, відмовляє позивачу у задоволенні його вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі.
На підставі викладеного і керуючись, ст.ст. 8, 10-11, 57, 60, 88, 212-215, 218 , 224-226 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс траст груп» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова