Справа № 369/220/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4685/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 9 14.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шаумян, Ечміадзинського району, Республіка Вірменія, про що виконкомом Шаумянської сільради народних депутатів Ечміадзинського району Вірменської РСР 18 вересня 1991 року йому видано свідоцтво про народження НОМЕР_1.

З червня 1995 року, разом з своїми батьками, він переїхав до України і проживає в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

З вересня 1995 року по вересень 1997 року він відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Іскорка» в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 14.

З 01 вересня 1997 року по 24 травня 2003 року він проходив навчання в Боярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується довідкою з відповідного навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 647.

У зв»язку з сімейними обставинами, йому довелось покинути навчання, не одержавши повної середньої освіти.

З 2009 року він є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати - ОСОБА_3, а в 2009 році помер батько - ОСОБА_4, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії НОМЕР_2.

З 1995 року по теперішній час він проживає на території України та не залишав її меж. На даний час мешкає в будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що він не набув громадянства чи підданства жодної з держав та переїхав до України до моменту прийняття та набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіка Вірменія, він є особою без громадянства.

На момент його переїзду в Україну разом із своїми батьками в червні 1995 року, питання щодо місця проживання особи вирішувалось ЦК УРСР, в редакції 1963 року.

Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Так як на момент його переїзду в Україну, йому було три роки, тому ОСОБА_2 вважає, що його місце проживання повинно визначатися за місцем проживання його батьків, тобто в Україні.

Оскільки його батько мав паспорт громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то ОСОБА_2 також вважає, що в розумінні Закону України «Про імміграцію», його батько є особою, що має дозвіл на іміграцію в Україну, а разом з ним і він, який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою.

Про знаходження паспорта, його покійного батька йому нічого не відомо.

Так як йому необхідно оформити посвідку на постійне проживання в Україні, та у зв'язку з відсутністю у нього паспорта батька, громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, в якому містилися відомості про його прописку на території України, він звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, наявність у нього дозволу на іміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про іміграцію».

Просив задовольнити його заяву про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, ухвалити по справі нове рішення про задоволення його заяви про встановлення юридичного факту. Зазначив, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що з 2009 року ОСОБА_2 є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько - ОСОБА_4, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії НОМЕР_2.

На даний час, він проживає на території України та мешкає в будинку АДРЕСА_1.

У зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не набув громадянства чи підданства жодної з держав і переїхав до України з моменту прийняття і набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіки Вірменія, він є особою без громадянства.

На момент переїзду в Україну особи без громадянства ОСОБА_2 разом зі своїми батьками, питання щодо місця проживання особи вирішувалось ЦК УРСР в редакції від 1963 року, де в ст. 17 ЦК України встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п»ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Таким чином, з моменту переїзду в Україну особі без громадянства ОСОБА_2 було повні 3 роки, а тому місце його проживання визначалось за місцем проживання його батьків, тобто в Україні.

Оскільки батько особи без громадянства ОСОБА_2, як вказує ОСОБА_2 мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то в розумінні Закону України «Про імміграцію», ОСОБА_4 є особою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а разом з ним і його син ОСОБА_2, який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою.

У зв»язку з тим, що у ОСОБА_2 відсутній паспорт його померлого батька ОСОБА_4 та невідомо про теперішнє знаходження паспортного документа, з метою одержання інформації про долю паспортного документа ОСОБА_4, було направлено адвокатський запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, оскільки згідно абз. 4 п. 14 гл. 2 розд. 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні в редакції на 26 грудня 2008 року, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті іноземців та осіб без громадянства провадиться на загальних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства України. У цих випадках паспорти або паспортні документи померлого невідкладно надсилаються до Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі для подальшого направлення їх до Міністерства закордонних справ України або повертаються особі, яка супроводжує тіло померлої особи, про що в графі «Для відміток» робиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом цієї особи.

На даний запит, було надано відповідь від 08 грудня 2014 року № 26340-31-20 про те, що за результатами проведеної перевірки встановлено наявність актового запису про смерть ОСОБА_4 № 265 від 24 червня 2009 року, складеного виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. У графі «Для відміток» першого та другого примірників актового запису зазначено, що громадянство та місце проживання померлого документами не підтверджено, паспорт померлого не здано.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень.

Згідно ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція, це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант-іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію-рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

В ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Порядок надання посвідки на постійне проживання в Україні врегульований Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 та Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681.

Пунктом 2.2. Тимчасового положення передбачено, що разом із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС України за місцем проживання подаються паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства та його копія; переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; копія рішення про надання дозволу на імміграцію, квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати, чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5х4,5 см, копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (у разі її наявності). У відповідності до п. 2.3. Тимчасового порядку для оформлення посвідки на постійне проживання особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п»ятому п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», замість документа, зазначеного в п.п. 3 п. 2.2. цього розділу, подаються документи, визначені п. 4 Порядку.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україну.

Згідно п.п. 1 п. 4 Порядку для оформлення особам, зазначених в абзацах 2, 3, 5 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про іміграцію», посвідки на постійне проживання замість документів, зазначених у п. п. 3 цього Порядку, подаються особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про іміграцію» та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання,-оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку або посвідка на постійне проживання.

Так як ОСОБА_2 не доведено у судовому засіданні ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 в задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

Також, колегія суддів погоджується з висновком Києво-Святошинського районного суду Київської області про безпідставність посилань ОСОБА_2 в заяві про встановлення юридичного факту на те, що наявність прописки в Україні в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 може підтвердити не лише він, а і його тітка ОСОБА_5, так як вказані обставини про наявність у ОСОБА_4 паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року і прописки на території України не можуть підтверджуватись поясненнями осіб, які беруть участь у справі та свідченнями свідків, а тому, відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року залишити без змін. Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: