У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів - Дроботі В.В., Леско В.В.,

при секретарі Рогач О.Я.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» -

ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

представника відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна

Позов мотивува тим, що 07.07.2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, керівником ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» ОСОБА_12 було відчужено ОСОБА_6 нерухоме майно вбудовані приміщення магазину по вул. Корзо №17 у м. Ужгороді, яке належить товариству. Позивач вважав, що такий договір не відповідає волі сторони цього правочину та суперечить ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_12 не мала повноважень на укладення такого договору та діяла від імені товариства без необхідного обсягу дієздатності, з порушенням п.п. 8.10.2, 8.10.5 Статуту товариства, ст. 98 ЦК України.

Продаж нерухомого майна товариства міг здійснюватися тільки за рішенням загальних зборів учасників товариства. Рішення зборів учасників товариства, оформлене протоколом №7 від 06.07.2011 року, на підставі якого був укладений договір від 07.07.2011 року, визнано недійсним у судовому порядку. ОСОБА_12, а в подальшому і ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, укладаючи спірний та наступний правочини щодо нерухомого майна діяли за зловмисною домовленістю.

Під час розгляду справи позивач у порядку ст. 31 ЦПК України подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 07.07.2011 року, укладений між ТОВ «Магазин «Взуття» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстраційним №1332 та посилаючись на

ст.387, 388 ЦК України, просив витребувати на користь товариства з володіння ОСОБА_7 вбудовані приміщення частини літ. «А» 1-го поверху (позиція 1,2) площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер 3921708, а також з володіння ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вбудовані приміщення, частини літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2 , 3, 4, 5, 6, 7,) загальною площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер 36233656, які знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо№17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029 шляхом передачі в натурі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 07.07.2011 року укладений між ТОВ «Магазин «Взуття» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11І недійсним з моменту його укладення.

Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_7 нерухоме майно вбудовані приміщення част. літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв.м. реєстраційний номер 3921708, за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул.. Корзо №17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029 шляхом його передачі в натурі.

Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_8, ОСОБА_9 нерухоме майно - вбудовані приміщення, частини літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7,) загальною площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер 36233656, які знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо№17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029 шляхом його передачі в натурі. Стягнуто з ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь ТОВ «Магазин «Взуття» сплачений судовий збір у розмірі 1420 грн. та 114,70 грн.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду змінено, виключено із мотивувальної частини рішення абзац із посиланням на норми статей 1212-1213 ЦК України.

Резолютивну частину рішення в частині розподілу судових витрат викладно в наступній редакції:

Стягнути із ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» з кожного по 674,93 грн. судових витрат.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015 року касаційної скарги ОСОБА_7, ОСОБА_15, яка діє від імені ОСОБА_10, відхилено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_16 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення є необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що 17.01.2014 року та 17.12.2014 року між нею та ОСОБА_7 укладено договори оренди відповідно до яких вона користується частиною приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо №17 для ведення підприємницької діяльності. Оскаржуване рішення стосується її прав та інтересів та позбавляє можливості користуватися приміщенням яке нею орендується, що унеможливлює проведення нею підприємницької діяльності.

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2, який також представляє інтереси відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представники позивачів ОСОБА_3 «Магазин «Взуття» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги та залишити рішення суду від 18.03.2014 року без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, які з»явилися, їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегією суддів встановлено, матеріалами справи доведено, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про визнання договору купівлі - продажу, укладеного 07.07.2011 року між ОСОБА_3 «Взуття» та Зав»яловим М.В. з моменту його укладення та витребував на користь товариства «Взуття» терухоме майно, що було підтверджено судами апеляційної та касаційної інстанції, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення зборів учасників товариства, оформленого протоколом №7 від 06.07.2011 року, який в подальшому був скасований рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 року, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею й він мав право витребувати його від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Як слідує з наявних в матеріалах справи договорів оренди укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_1І №1 від 17.01.2014 року та №1 від 17.12.2014 року, ОСОБА_7 передала ОСОБА_1 в строкове платне володіння та користування належне їй на праві власності індивідуально визначене майно загальною площею 12 кв. м., що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Корзо,17.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що у звязку із незалученням її до участі в справі в якості співвідповідача та прийняття судом оскаржуваного рішення, порушено її права та інтереси щодо користування спірним майном.

Однак колегія суддів вважає необґрунтованим та недоведеним посилання апелянта на вказані обставини оскільки, право власності ТОВ «Магазин «Взуття» щодо спірного майна не припинялося, а тому відповідач ОСОБА_7 не набула права власності на спірне майно та не могла вчиняти щодо нього будь які правочини, зокрема і укладення договорів оренди.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею та згідно ст. 346 ЦК України припинення права власності позивача на спірне майно не відбулося.

Отже на думку колегії суддів, на право власності ТОВ «Магазин «Взуття» на спірне майно не впливає та обставина, що таке майно було предметом договору оренди укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не доведено підстави для застосування ст. 388 ЦК України, є також безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника не набувається у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що і підтвердив суд апеляційної і касаційної інстанції, що незважаючи на добросовісність набувача, майно підлягає витребуванню в разі вибуття його поза волею власника (том 2 а.с.117-124, том 4 а.с.169-172, 282-283).

Так як підстава вибуття майна з володіння позивача оформлене протоколом № 7 від 06.07.2011 року, який визнаний недійсним, то слід вважати, що майно вибуло з

володіння власника поза його волею і він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Крім того, як слідує з актів від 24.07.2015 року про передачу стягувану предметів зазначених у рішенні суду, складених головним державним виконавцем міського відділу виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_17 та постанови головного державного виконавця міського відділу виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_17 про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2015 року, рішення суду виконано та спірні приміщення вилучені з володіння ОСОБА_7 та передані ТОВ «Магазин «Взуття» (том 5 а.с. 147,148).

Що стосується посилань ОСОБА_1 на договір оренди № 1 від 17.12.2014 року то такий укладався обома приватними підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на термін з 17.12.2014 р. по 17.11.2015 р.

Згідно цього договору приватний підприємець ОСОБА_1 орендувала 12 кв. м. приміщення за адресою: м.Ужгород, вул. Корзо,17 ( том 5 а.с. 91-92).

Відповідно до положень ст.764 ЦК України якщо наймач ( в даному випадку ОСОБА_18І.) продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно приписів ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі ( в даному випадку відновлення права ТОВ «Магазин «Взуття»), переданої у найм, до нового власника переходять права і обовязки (в даному випадку ПП ОСОБА_7В.).

Отже, права та обовязки наймача ОСОБА_1 у теперішній час можуть бути захищені за допомогою правового механізму, викладеному вище.

Про те, реалізація її повноваження, що випливають з договору оренди спірного майна, не випливає на законність оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до положень ст.ст. 307 ч.1 п.1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст..ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :