Справа № 450/1829/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/3925/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника Сокільницької сільської ради - Шалая В.Я., ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року, у якому ухвалою цього ж суду від 29 червня 2015 року виправлено описку, у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акту та скасування кадастрових номерів земельних ділянок, -

в с т а н о в и л а:

07 липня 2014 року ОСОБА_2звернулася в суд з вищезазначеним позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю площею 0,2024 га, виданий 05 березня 1996 року Сокільницькою сільською Радою народних депутатів, реєстраційний № 161, громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_6; скасувати присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2 земельній ділянці площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2013 року, зареєстровану в 1/2 частині на ОСОБА_6; скасувати кадастровий номер НОМЕР_3, присвоєний земельній ділянці площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області від 25.09.2013 року, зареєстровану в 1/2 частині на ОСОБА_6.

У позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивачка, як на підстави для задоволення заявлених нею вимог, посилалась на наступні обставини: вона - ОСОБА_2 є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку у АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_6 також є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку у АДРЕСА_1. Під будівництво та обслуговування зазначеного будинку ОСОБА_8, який був їхнім батьком, була виділена земельна ділянка та 05.03.1996 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області на земельну ділянку площею 0,2024 га видано Державний акт серії НОМЕР_4, зареєстрований у Книзі записів на право приватної власності на землю за № 161. У цьому державному акті власниками земельної ділянки зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_6. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому на підставі вказаного державного акту ОСОБА_6 виготовив два державні акти, розділивши площею 0, 2024 га земельну ділянку на дві: перша площею 0,1075 га, друга площею 0,0825 га, цим земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери. Державний акт серії НОМЕР_4, зареєстрований у Книзі записів на право приватної власності на землю за № 161 та реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку на ім'я відповідача позивачка вважає незаконними, оскільки на час передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 позивач була власником 1/2 частини житлового будинку у АДРЕСА_1, тому остання мала право на частину вказаної земельної ділянки.

На підставі наведеного позивачка просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю, площею 0,2024 га, виданий 05 березня 1996 року Сокільницькою сільською Радою народних депутатів, реєстраційний № 161 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Скасовано присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2 земельній ділянці площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області від 28.09.2013 р. зареєстровану в частині 1/2 на ОСОБА_6.

Скасовано присвоєний кадастровий номер НОМЕР_3 земельній ділянці площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області від 25.09.2013 р. зареєстровану в частині 1/2 на ОСОБА_6.

Стягнуто із Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області в користь ОСОБА_2 121,80 грн. понесених позивачем судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 121,80 грн. понесених позивачем судових витрат.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 червня 2015 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описки у рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.04.2015 року у справі № 450/1829/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акту та скасування кадастрових номерів земельних ділянок, - задоволено.

Виправлено описку у рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.04.2015 року у справі № 450/1829/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акту та скасування кадастрових номерів земельних ділянок та вірним у його описовій, мотивувальній та резолютивній частині серією та номером Державного акту, що посвідчує право власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2024 га, розташовану на території с. Сокільники, Сокільницької сільської ради, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства вказано вважати: «серія НОМЕР_4», замість помилково зазначеного: «серія НОМЕР_1».

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6, вважає його таким, що ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржуване рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що існують два державних акти на землю однієї серії та з однаковим номером від одного й того ж числа, але під різними номерами реєстрації в книзі записів державних актів (№ 161 та № 162). Крім цього, суд виходив з того, що ОСОБА_8 розділив належний йому житловий будинок, подарувавши дітям по його половині, тому земельна ділянка, на якій цей будинок розташований підлягає поділу незалежно від того, що розподіл цієї ділянки в договорах дарування частин будинку не обумовлювався. З такими висновками суду він не погоджується та стверджує, що зазначений державний акт перебуває у нього та існує в єдиному оригінальному варіанті. Вважає, що інший державний акт, на який посилається позивач та який взятий судом до уваги є підробкою. Звертає увагу на те, з оригіналом цього акту суд не дав можливості ознайомитися ні йому, ні його представнику та позивачем не надано інформації про походження такого. Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення суд послався на те, що архівний відділ районної адміністрації видав довідку № 132 від 07 квітня 2014 року про відсутність в протоколах сесії та засіданнях виконкому Сокільницької сільської ради за вересень 1994 року прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_8, з чого зробив висновок про відсутність рішення про передачу у власність йому із батьком земельних ділянок. Звертає увагу на те, що у довідці виданій йому під № 222 від 12 червня 2014 року архівний відділ Пустомитівської РДА зазначив, що за 28 вересня 2014 року рішення не значаться. Згідно довідки № 99 від 20 березня 2015 року, виданої його представнику, в рішеннях Сокільницької сільської ради за вересень 1994 року списки людей, яким передавалися земельні ділянки відсутні. Вважає, що судом не було з'ясовано, чи відсутні прізвища у списках, чи списки відсутні взагалі. З огляду на це та враховуючи, що у липні 2011 року книги записів у Сокільницькій сільській раді знищено пожежею, суд не мав права робити висновок про відсутність рішення від 28 вересня 1994 року про передачу йому та його батьку у власність земельної ділянки. Крім цього, норми про перехід права власності на земельну ділянку разом з переходом права власності на будівлю чи її частку з'явились після початку процесу приватизації землі в Україні, відтак судом неправомірно застосовано норми Земельного кодексу України 1990 року до спірних правовідносин. Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника Сокільницької сільської ради - Шалая В.Я., ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно Договору від 25.06.1971 року, що зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 24, посвідчений виконавчим комітетом Сокільницької сільської Ради депутатів трудящих Пустомитівського району Львівської області (т. 1 а.с. 6), ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2 ? (13/25) верхню частину двоповерхового житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Сторони не заперечують, що співвласником будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в ? (12/25) його частці є ОСОБА_6 згідно договору дарування від 25.06.1971 року.

В суді апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач ОСОБА_6 погоджується, що половина спірної присадибної земельної ділянки має належати його сестрі - позивачці та готовий вирішити спір мирним шляхом, однак ОСОБА_2 не дає на таке згоди.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Пустомитівському районі від 29.04.2014 року за № 01-14/05-1581 реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю виданих: на ім'яОСОБА_8, серія акт серія НОМЕР_5 від 05.03.1996 року, площею 0,3436 га для ведення особистого селянського господарства, на ім'я ОСОБА_8 (ОСОБА_6) серія НОМЕР_4 від 05.03.1996 року, площею 0,1199 та 0,0825 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, проводила Сокільницька сільська рада. Книги записів державних актів на право приватної власності на землю Сокільницької сільської ради були знищені під час пожежі у липні 2011 року в управлінні Держкомзему у Пустомитівському районі (т. 1, а.с. 11).

З повідомлення архівного відділу Пустомитівської РДА Львівської області № 132 від 07.04.2014 року слідує, що в протоколах сесії та засідання виконкому Сокільницької сільської ради за вересень 1994 року прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не значаться, тому надати копії рішень про передачу земельних ділянок вказаним громадянам неможливо (т. 1, а.с. 10).

З повідомлення архівного відділу Пустомитівської РДА Львівської області за № 93 від 20 березня 2015 року вбачається, що в книгах протоколів сесій та засідань виконкому і рішеннях до них за вересень 1994 року Сокільницької сільської ради списки прізвищ людей про передачу земельних ділянок не значаться, тому надати вказаний список неможливо (т. 1, а.с. 131).

З копії архівного оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 05.03.1996 року, виданого ОСОБА_6, ОСОБА_8, який наданий відділом Держземагенства у Пустомитівському районі під час розгляду справи в суді першої інстанції вбачається, що такий Державний акт виданий на підставі рішення Сокільницької сільської Ради народних депутатів від 28.09.1994 року та посвідчує право власності ОСОБА_6, ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,2024 га в межах згідно плану, розташовану на території с. Сокільники Сокільницької сільської ради, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Даний Державний акт на право приватної власності на землю зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 161. В Акті заначено, що цей Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано громадянину ОСОБА_6, ОСОБА_8, другий зберігається у Сокільницькій сільській раді народних депутатів (т. 1 а.с. 106, 107).

З абрису земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що її площа становить 0,19 га (0,0825 га + 0,1075 га) (т. 1 а.с. 119).

З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 28.09.2013 року, вбачається, що ОСОБА_6 належить на праві спільної власності ? частка в земельній ділянці площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того зазначено, що документом який посвідчує право є Державний акт серії НОМЕР_4 від 05.03.1996 року. В інформації про інших власників земельної ділянки зазначено - ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 120).

З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 28.09.2013 року, вбачається, що ОСОБА_6 належить на праві спільної власності ? частка в земельній ділянці площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення якої для ведення особистого сільськогосподарського господарства. Крім того зазначено, що документом який посвідчує право є Державного акту серії НОМЕР_4 від 05.03.1996 року. В інформації про інших власників земельної ділянки зазначено - ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 121).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області (т. 1, а.с. 8).

Походження представленої копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 05.03. 1996 року (т. 1, а.с. 113) зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 162 не встановлено.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно зіст. 1 ЗК України (1990 року) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідного до нього.

Відповідно до ч. 3ст. 6 ЗК України(1990 року) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

Згідно з ч. ч. 4, 5ст. 17 ЗК України (у редакції 1990 року) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Статтею 22 ЗК України (у редакції 1990 року) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до положеньст. 23 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Проте дію зазначеної норми зупинено щодо права власності на земельні ділянки, які визначено на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, відповідно до норм земельного законодавства України виникнення права власності та права користування земельною ділянкою здійснюється після отримання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Статтею 30 ЗК України 1990 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Органи, до повноважень яких були віднесені питання в галузі регулювання земельних відносин, та обсяг їх компетенції, у тому числі щодо надання земельної ділянки в користування або у власність у період 1994 - 2001 років визначалися статтями 9 - 12 ЗК України 1990 року.

Оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (стаття 112 ЗК України 1990 року, пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2001 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

На підставі викладеного колегія приходить до висновку, що порушення законодавства при підготовці прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення (акта), яке порушує права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, у тому числі відсутність належних документів для надання земельної ділянки, є підставою для визнання такого (рішення) акта недійсним, а також визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Разом з тим, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 71 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. ст. 76 і 80 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнала, що ще в 1996 році відповідач ОСОБА_6 в її присутності повідомив батька ОСОБА_8, що спірна земельна ділянка приватизована на них обох, і вона в цьому переконалась, побачиши державні акти на спірну земельну діляну, які той поклав на стіл, що були оформлені на батька та брата.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції не встановив коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, та чи підлягає це право судовому захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що звертаючись до суду із зазначеним позовом через 18 років після того, коли вона дізналася про порушення свого права (1996 р.) ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності, який установлений ст. 71 ЦК України 1963 року для захисту права за позовом особи, право якої порушено, у три роки, обов'язковість застосування якого передбачена цим Кодексом.

Статтею 75 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акту та скасування кадастрових номерів земельних ділянок, - необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року, у якому ухвалою цього ж суду від 29 червня 2015 року виправлено описку, - скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акту та скасування кадастрових номерів земельних ділянок - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.