УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 − ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що йому з квітня 2007 року на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0582 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 з липня 2007 року належить на праві власності суміжна земельна ділянка площею 0,0675 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1.

Вказував, що до належної йому земельної ділянки, яку він у 2010 році поділив на дві частини, не має проїзду, оскільки багато років до ділянки він безперешкодно проходив та проїздив з АДРЕСА_2 через земельну ділянку загального користування, площею 22 кв. м, що у 2007 році ввійшла до складу переданої у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, загальною площею 0,0675 га під умовою встановлення земельного сервітуту на 22 кв. м. Крім того у травні 2012 року ОСОБА_5 встановила огорожу, що унеможливило прохід та проїзд до його ділянки.

ОСОБА_4 просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідачки знести огорожу з металевої сітки площею 5,5 м Х 2 м, що заважає проїзду з АДРЕСА_2 до його земельної ділянки; зобов'язати ОСОБА_5 поновити межі його як суміжного землевласника земельної ділянки у частині меж, визначених літерами Є-Е у виданому на ім'я ОСОБА_4 державному акті на право власності на земельну ділянку; встановити відносно земельної ділянки ОСОБА_5 постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі з АДРЕСА_2 до належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року скасовано, позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_4, власнику згідно з виданим 06 вересня 2010 року державним актом серія НОМЕР_1 земельної ділянки площею 0,0433 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1, власнику згідно з виданим 06 вересня 2010 року державним актом серія НОМЕР_3 земельної ділянки площею 0,0149 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої по АДРЕСА_1, постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі з АДРЕСА_2 відносно частини ділянки площею 0,0016 га (в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0,0675 га, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої по АДРЕСА_1, належної ОСОБА_5 на праві власності згідно з виданим 02 липня 2007 року державним актом серія НОМЕР_6, у межах координат:

номер точки внутрішній кут дирекцій ний кут відстань

1 075° 39' 09'' 286° 26' 25'' 1,272 м

2 204° 36' 41'' 261° 49' 44'' 3,940 м

3 088° 40' 18'' 353° 09' 26'' 3,022 м

4 090° 40' 04'' 082° 29' 22'' 4,055 м

5 160° 58' 09'' 101° 31' 13'' 1,602 м

6 099° 25' 39'' 182° 05' 35'' 3,012 м

720° 00' 00'' 16,903 м

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 − ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 22 червня 1999 року за реєстровим № 1-2387, ОСОБА_4 набув у власність 28/1000 частини будівлі по АДРЕСА_1, що складалося з одного кам'яного будинку літ. «А», загальною площею 28,8 кв. м, господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б», душу літ. «В», вбиральні літ. «М», навісу літ. «Ж», 1-2 − огорожа, І − мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 583 кв. м. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 19 липня 1999 року (а. с. 9−12, т. 1).

Згідно з технічним паспортом на дачний будинок, виготовленим бюро технічної інвентаризації 27 грудня 1999 року, у плані земельної ділянки площею 583 кв. м визначено частину земельної ділянки загального користування з боку АДРЕСА_2 (а. с. 10, зворот, т. 1).

У 2000 році ОСОБА_4 звернувся до Одеської міської ради з заявою про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, що знаходилася у його користуванні з 1999 року (а. с. 94, т. 1).

У 2003 році ОСОБА_4 виготовлено проект відведення земельної ділянки загальною площею 0,0582 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, яким, зокрема, запроектовано під'їзд з боку АДРЕСА_2 (а. с. 89−93, т. 1).

Рішенням Одеської міської ради від 29 вересня 2005 року № 4684-ІУ ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,0582 га по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. 20 квітня 2007 року ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 195, т. 1).

11 червня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. посвідчено заяву ОСОБА_4 до відповідного територіального органа держкомзему про поділ земельної ділянки, площею 0,0582 га, кадастровий номер НОМЕР_7 на дві самостійні ділянки площею 0,0433 га та 0,0149 га відповідно (а. с. 196, т.1).

06 вересня 2010 року ОСОБА_4 видані: державний акт серія НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0433 га кадастровий номер НОМЕР_2 для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1; державний акт серія НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0149 га кадастровий номер НОМЕР_4 для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (а. с. 136, 137, т. 1).

На підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 21 квітня 1998 року за реєстровим № 3-1450, ОСОБА_5 набула у власність 34/1000 частини будівлі по АДРЕСА_1, що складалася з одного кам'яного будинку літ. «А», загальною площею 49,5 кв. м, господарських будівель і споруд: вбиральні-душу літ. «Н», сараю літ. «Л», навісу літ. «Ж», 1-2 огорожі, І, ІІІ − мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 677 кв. м. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 24 квітня 1998 року (а. с. 168−172, т. 1).

Технічний паспорт на вказану нерухомість, що виготовлений бюро технічної інвентаризації у травні 1998 року, містив план земельної ділянки площею 677 кв. м із зазначенням частини ділянки загального користування з боку АДРЕСА_2 (а. с. 170, т. 1).

У 2002 році ОСОБА_5 звернулася до Одеської міської ради з заявою про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки, що знаходилася у її користуванні з 1998 року (а. с. 145, т. 1).

У 2004 році ОСОБА_5 виготовлено проект відведення земельної ділянки загальною площею 0,0675 га для індивідуального дачного будівництва, розташованої по АДРЕСА_1, яким, зокрема, запроектовано під'їзд зі сторони АДРЕСА_2 (а. с. 143, т. 1).

У висновку управління архітектури та містобудування від 30 липня 2004 року щодо можливості передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки у розділі «сервітути та обмеження по праву власності земельної ділянки» передбачено сервітут на право проходу через земельну ділянку суміжного землекористувача та вказано, що ОСОБА_5 необхідно забезпечити прохід суміжних землекористувачів через частину земельної ділянки (а. с. 154, т. 1).

У ситуаційній схемі та на плані меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки містяться умовні позначення межі та площі земельної ділянки (675 кв. м), що відводиться у приватну власність, межі та площі земельної ділянки (22 кв. м), на якій діє сервітут (а. с. 157, 158, т. 1). У відомості вирахування площ угідь земельної ділянки, що відводилася у власність ОСОБА_5, зокрема, у поконтурній відомості землекористування площа контурів 22 кв. м значиться «під проїздами, проходами та площадками» (а. с. 162, т. 1).

Рішенням Одеської міської ради від 06 березня 2006 року № 5493-ІУ ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,0675 га для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1. 02 липня 2007 року ОСОБА_5 виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 186, т. 1).

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право земельного сервітуту − це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4 частково, оскільки матеріалами справи підтверджено, що без встановлення земельного сервітуту на право проїзду з АДРЕСА_2 через існуючі ворота та незначну частину ділянки ОСОБА_5 ОСОБА_4 не має іншої можливості проїхати до своєї дачної будівлі та землі. При цьому сервітутне право проходу та проїзду для ОСОБА_4 через ділянку площею 16 кв. м ОСОБА_5 не встановлюватиме для останньої як власника обслуговуючої ділянки додаткових суттєвих обмежень та обтяжень при користуванні ділянкою у цілому, тому такий сервітут є найменш обтяжливим.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 − ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Євтушенко О.І.