Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2070/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.10.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.,

Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 липня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району УДАІ УМВС України в Кіровоградській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії , -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом, на обґрунтування зазначала, що під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 був придбаний автомобіль PONTIAC TRANS SPORT, 1994 р.в., номер кузова НОМЕР_1, та за ним зареєстрований.

13 червня 2013 року у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району автомобіль був знятий з обліку та відбулася реєстрація даного автомобіля за ОСОБА_5, їх сином.

10 вересня 2013 року шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано.

Автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю, згоди на його продаж вона не надавала, тому позивач вважає, що відчуження даного автомобіля у вигляді купівлі-продажу без її згоди, як одного з подружжя, порушує її майнові права та охоронювані законом інтереси. Відновлювання попереднього стану сторін надасть можливість у судовому порядку вирішити питання поділу майна. Посилаючись на вказані обставини просила: визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля PONTIAC TRANS SPORT, 1994 р.в., укладений 13.06.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, застосувати відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України двосторонню реституцію, привівши сторони спірного правочину у стан, який існував до його укладення, зобов'язати Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на автомобіль та провести перереєстрацію на ОСОБА_4

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторона позивача підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача - Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, до суду апеляційної інстанції не з'явився, у поданий заяві просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до ст.305 ЦПК України відсутність сторони за умови її належного повідомлення про розгляд справи, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, приймаючи до уваги доводи відповідачів про те, що кошти за автомобіль не передавалися, а договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався, дійшов висновку про те, що правочин купівлі-продажу спірного автомобіля не мав місця.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що з 15 серпня 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 серпня 2013 року ( а.с. 9). За час перебування у шлюбі - 31 травня 2012року сторонами придбано автомобіль PONTIAC TRANS SPORT, 1994 р.в. номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_4.

13 червня 2013 року даний автомобіль був знятий з обліку і зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5. Матеріалами справи підтверджується, що підставою для перереєстрації автомобіля слугували заява відповідача ОСОБА_4 про зняття автомобіля з обліку для реалізації, отримання покупцем ОСОБА_5 довідки-рахунку про продаж та його заява про реєстрацію придбаного транспортного засобу(а.с.59-63).

Відповідно до змісту ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Суд, вирішуючи спір, не взяв до уваги, що відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса, а також продаж через довідку-рахунок.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.12,14 Порядку суб'єкт господарювання продаж транспортних засобів та їх складових частин оформлює шляхом видачі довідки-рахунку, де вказується, зокрема, сторони договору, вартість продажу ТЗ.

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання транспортних засобів., відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, довідка-рахунок видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З урахуванням положень зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності факту продажу спірного автомобіля є помилковим, рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності обставинам справи та вимогам закону.

Згідно довідки-рахунку серії ААВ № 03 спірний втомобиль оцінено в 20774грн. Згідно з висновком експерта №20 від 14.05.2015 року середня ринкова вартість автомобіля марки PONTIAC TRANS SPORT, 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, станом цін на час продажу -13.06.2013 року може складати 50882 грн. (а. с. 202-205).

Заперечуючи проти позову відповідачі вказували, що автомобіль був придбаний відповідачем ОСОБА_5 і належить йому особисто, тому позивач не заперечувала щодо його перереєстрації на сина.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільній сумісній власності.

Отже, належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільній сумісній власності, законодавством презюмирується, якщо інше не встановлено судом.

Відповідачами не надано доказів на спроствування цього факту. Сторони погодилися з оцінкою автомобіля, дійшли згоди щодо цінності спірного майна.

Встановлено, що подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, фактично автомобіль перебуває у користуванні відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають спільно.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що перебуває в-спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочинустороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК України.

За нормами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Однак, відповідно до положень ч.1 та 2 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчудженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. Як встановлено, перереєстрація автомобіля мала місце у червні 2013року, а з рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13 серпня 2013року про розірвання шлюбу, убачається, що на час розгляду справи подружжя спільно вело господарство, про що вказувала позивачка(а.с.9). Тому, на думку колегії, не спростовані доводи відповідачів про те, що позивач знала та погодила перереєстрацію автомобіля на сина ОСОБА_5

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Крім того, встановлено, що спору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 щодо поділу спільного майна немає, після фактичного припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у користуванні чоловіка, з пояснень позивача суду апеляційної інстанції встановлено, що вона має намір отримати грошову компенсацію за автомобіль і це питання обговорювалить між нею та відповідачем ОСОБА_4 Отже, позивач не втратила права на відповідну компенсацію вартості відчуженого автомобіля у разі пред'явлення нею позову про поділ цінного спірного майна.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", також у постанові ВСУ у цивільній справі № 6-7 цс15.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання(ст.3 ЦПК, 15 ЦК України). В межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, доводи позивача не є доведеними, колегія суддів не убачає порушення прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.212-214 ЦПК України не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.309, ст.314, ст.316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району УДАІ УМВС України в Кіровоградській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: