Справа № 495/4599/15-ц
26 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.,
при секретарі Ткаченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності , -
10.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, посилаючись на те, що 02.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 400000 грн строком до 03.09.2014 року. При укладені договору позики були включені положення про можливість передання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,067 га розташованої на території Затоківської селищної ради садового товариства «Прибій», належного ОСОБА_3 на праві приватної власності. Проте, 07.03.2012 року ОСОБА_3 померла, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за законом є її чоловік ОСОБА_2 На підсаві вищевикладеного позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,067 га розташованої на території Затоківської селищної ради садового товариства «Прибій» діл. № 940.
Позивач в судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити (а.с.111).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197 ЦПК України.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 в позику грошові кошти у розмірі 400 000 грн строком до 03.09.2014 року. Сторони у вказаному договорі обумовили, що у випадку не повернення суми позики у строк позикодавець має право на земельну ділянку площею 0,067 га розташовану на території Затоківської сільської ради садового товариства « Прибой» діл. № 940 (а.с.5,6).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 074572, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,067 га в межах згідно з планом розташована на території Затоківської селищної ради СТ «Прибой» діл. №940(а.с.9).
06.03.2012 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 297171, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції 07.03.2012 року (а.с.7).
Зі спадкової справи до майна померлої 06.03.2012 року ОСОБА_3 вбачається, що її спадкоємцем є чоловік ОСОБА_2, який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру під № 36 ,розташованої в м.Одеса по просп.. Жукова Маршала в будинку під № 19 (а.с.107).
Позивач у своєму позові зазначає, що зобовязання по виконанню договору позики на даний час є невиконаними, грошові кошти не повернуті, передача земельної ділянки в рахунок заборгованості не здійснена.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст. 1047 цього Кодексу встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю правовою суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
ОСОБА_3 06 березня 2012 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
На час смерті ОСОБА_3 грошові кошти, отримані від позивача, не повернула, що підтверджується наявними у позивача розписками.
Спадкуванням відповідно до ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 609 ЦК України).
Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).
Аналіз цих правових норм дає підстави стверджувати, що у зв'язку зі смертю боржника за договором позики зобов'язання повернути позику не припиняється і переходить до спадкоємців, які прийняли спадщину, в межах вартості отриманого у спадщину майна.
Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_3, яка померла 06.03.2012р. Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу№1124/2012р.
В матеріалах витребуваної спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3В, міститься витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно якого у Спадковому реєстрі відсутня інформація про зареєстровані заповіти.
У зв'язку з цим спадкування здійснюється за законом.
Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм, прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.
Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_2
У зв'язку з цим та відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України на відповідача ОСОБА_2 покладається зобов'язання задовольнити вимоги позивача, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Матеріали справи містять інформацію про те, що ОСОБА_3 володіла на праві власності земельною ділянкою площею 0,067 га розташовану на території Затоківської сільської ради садового товариства « Прибой» діл. № 940, яку вона у разі невиконання свого зобов'язання обумовила право задовольнити вимоги позичальника шляхом надання ОСОБА_1 у власність зазначеної земельної ділянки. (а.с.6,9)
Оскільки за змістом ст. 1296 ЦК України отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і не звільняє його від зобов'язань перед кредиторами спадкодавця.
Відповідно до положень частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що позичальник померла 06.03.2012 року а згідно договору позики, договором обумовлювався строк повернення грошових коштів до 03.09.2014 року, строк предявлення вимоги не сплинув. За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства щодо належного виконання зобовязань, взявши до уваги те, що грошові кошти у рахунок погашення заборгованості не повернуті, а також те, що договором позики обумовлені наслідки невиконання зобов'язання шляхом надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки,суд приходить до висновку про можливість в рахунок виконання зобовязання за договором позики від 02.11.2011 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,067 га в межах згідно з планом розташовану на території Затоківської селищної ради СТ «Прибой».
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 60,88? 209, 212-215, 218,224 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1046, 1047-1049,1216,1218,1282 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,067 га в межах згідно з планом розташовану на території Затоківської селищної ради СТ «Прибой» ділянка №940.
Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан