АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

При секретарі : Чубрей І. І.

За участю : представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступне.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матір'ю дітей є ОСОБА_4 Державна реєстрація народження дітей проведена у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Діти перебувають в притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації. Від народження і до 12.03.2013 року, малолітній ОСОБА_3 за заявою матері перебував в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини, в зв'язку з важким матеріальним становищем та його хворобою і інвалідністю. Після повернення дитини, відповідачка ігнорувала рекомендаціями лікарів, грубо порушувала режим лікування дитини, зловживала і зловживає спиртними напоями, залишала дитину саму або разом з дитиною змінювала місце проживання, вела себе не адекватно, що спричинило загрозу життю і здоров'ю дитини, яка за рішенням Ропчанської сільради від 17.04.2015 року № 31 була відібрана у матері.

На підтвердження позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина ОСОБА_2 позивач посилається на те, що рішенням Сторожинецького райсуду від 31.01.2011 року відповідачка вже позбавлялась батьківських прав щодо цієї дитини, а рішенням цього ж суду від 03.04.2012 року її було поновлено в батьківських правах. Після

________________________________________________________________________________

№22ц-794/1689/15 р. Головуючий у 1 інстанції: Яківчик І.В.

Категорія : 52 Доповідач: Винту Ю.М.

повернення сина в сім'ю, відповідачка почала знову вести неправильний спосіб життя, зловживати алкоголем, тощо. Син ОСОБА_2 був повторно поставлений на облік в службу у справах дітей як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах з підстав неналежного виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків, а 17.04.2015 року в зв'язку з виявленням дитини у години навчального процесу за межами м.Сторожинець та неможливістю передачі його матері через її неадекватний стан, ОСОБА_2 було тимчасово влаштовано в притулок для дітей.

Підставами позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 позивач зазначено те, що відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності, ігнорувала рекомендаціями лікарів, грубо порушувала режим лікування дитини інваліда, зловживає спиртними напоями, залишала дитину саму або разом з дитиною змінювала місце проживання, вела себе не адекватно, що спричинило загрозу життю і здоров'ю дитини, яка за рішенням Ропчанської сільради від 17.04.2015 року № 31 була відібрана у матері.

Відповідачка веде неправильний спосіб життя і зловживає алкоголем, а син перебуває на обліку в службі у справах дітей як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах з підстав неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та схильність дитини до самовільного залишення постійного місця проживання і навчання. 17.04.2015 року ОСОБА_2 був виявленням у години навчального процесу за межами м.Сторожинець, а через неможливість передачі його матері був тимчасово влаштований в притулок для дітей.

Просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дітей, стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму на користь кожної з дітей, щомісячно до досягнення ними повноліття та покласти на відповідача всі судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суд Чернівецької області від 04 листопада 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі Служба у справах дітей в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя і розцінюється як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Зібраними по справі доказами встановлено, ОСОБА_4 являється матір'ю малолітнього ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.9-10). Місцем проживання відповідачки в даний час є с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області.

Відповідачка не має постійного місяця роботи, працює по найму у людей, не судима, жорстоко з дітьми не поводиться, не є хронічним алкоголіком чи наркоманом, дітей не експлуатувала, не примушувала до жебракування і бродяжництва.

З характеристики на ОСОБА_2 від 16.04.2015 року (а.с.30), яка видана класним керівником та директором школи-інтернат де навчалася дитина, вбачається, що мати цікавиться навчанням та поведінкою сина, приходить до школи та телефонує майже кожного тижня, а також забезпечує дитину одягом та шкільним приладдям.

Вказане підтверджено також письмовим поясненням класного керівника дитини ОСОБА_7 від 27.10.2015 року (а.с.89).

З матеріалів справи вбачається, що син відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.04.2012 року був влаштований в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» в зв'язку із важким матеріальним станом матері та хворобою дитини (а.с.18,19).

ОСОБА_3 перебував у вказаному закладі до 12.03.2013 року та згідно акту (а.с.20) переданий в сім'ю матері.

Із висновку про стан здоров'я дитини від 17.12.2012р.(а.с.21) вбачається, що у дитини діагностовано симптоматичну епілепсію, генералізовані напади.

Із висновку № 154/1 від 12.09.2013р.(а.с.23) вбачається, що ОСОБА_3 хворий з народження і є дитиною інвалідом із патологічним станом нижній в'ялий парапарез, резидуально-органічного ґенезу, судомний синдром. Дитина неодноразово знаходилась на лікуванні в Сторожинецькій ЦРЛ.

Впродовж вказаних лікувань, згідно повідомлень головного лікаря ЦРЛ (а.с.32, 40,42,43), відповідачка вела себе не адекватно, залишала дитину одну, вживала алкогольні напої, самовільно залишала відділення.

11.07.2013 року Сторожинецьким районним судом на ОСОБА_4 було накладено адміністративне стягнення у виді попередження за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.31) за ухилення нею від виконання передбачених законодавством обов'язків, щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_3

Крім зазначеної інформації (а.с.31,32,40,42,43) суду першої інстанції не було представлено інших доказів ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків матері.

Заперечуючи проти позову відповідачка у своєму поясненні (а.с.32) пояснила, що вона дійсно відлучалася з лікарні - ходила в аптеку, магазин, до чоловіка на роботу та в Службу в справах дітей (а.с.34).

Згідно вимог ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

17.03.2015р. головний лікар ЦРЛ письмово (а.с.43) повідомив Службу в справах дітей, що 13.03.2015 року о 21:50 годині в дитяче відділення в екстреному порядку швидкою допомогою доставлена дитина-інвалід ОСОБА_3 у важкому стані, а саме судоми на фоні гіпертермічного синдрому, дихальна недостатність, загальна в'ялість, погана реакція на подразники. Мама ОСОБА_4 за період перебування у відділенні неодноразово залишала дитину одну в палаті, не виконує рекомендації лікуючого лікаря. Жодного разу не проходила планове оздоровлення і не проведені операції, що є неприпустимим і є загрозою для життя дитини.

Цього ж числа відбулося засідання виконкому Ропчанської сільської ради, який своїм рішенням № 31 (а.с.45) вирішив негайно відібрати дитину ОСОБА_3 у матері.

Цього ж числа дитина була вилучена від матері (а.с.46) та передана представнику притулку для дітей ССД ЧОДА (а.с.47)

Із описової та резолютивної частини рішення виконкому Ропчанської сільської ради № 31 від 17 квітня 2015 року «Про негайне відібрання дитини ОСОБА_3 2012 р.н. у гр. ОСОБА_4 1975 р.н. без позбавлення її батьківських прав» вбачається, що виконком розглянувши клопотання Служби у справах дітей Сторожинецької райдержадміністрації про надання рішення виконкому про негайне відібрання дитини ОСОБА_3 у матері ОСОБА_4 у зв'язку з виникненням загрози життю або здоров'ю дитини внаслідок ухилення від виконання батьківських обов'язків, тощо, і враховуючи ситуацію яка склалась, а саме загрозу життю та здоров'ю дитини, вирішив негайно відібрати дитину.

Із зазначеного рішення вбачається, що виконком, як орган опіки та піклування, всупереч вимогам ст. 170 СК України, взагалі не розглядав питання захисту дитини, її життя чи здоров'я, а також наявності безпосередньої загрози для життя або здоров'я ОСОБА_3, оскільки розглядав клопотання Служби у справах дітей, про надання рішення виконкому про негайне відібрання дитини.

Із повідомлення завідуючої амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 23.05.2013 року (а.с.33), вбачається, що за сім'єю відповідачки де проживає малолітня дитина ОСОБА_3 ведеться медичний патронаж лікарем та медичними сестрами а також соціальним працівником. Дитина отримує дитяче харчування та ліки.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними твердження позивача про неадекватність стану відповідачки ОСОБА_4, оскільки позивачем не наведено жодних доказів такої поведінки відповідачки.

Відповідно до ст.ст. 111, 114 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року - кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно із ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновків органу опіки та піклування, інтересам дітей та щодо безпідставності позовних вимог, судом першої інстанції було правильно застосовувано позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року де судом зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини», та «Зоммерфельд проти Німеччини». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції».

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див. справу «Хазе проти Німеччини». При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки». З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету ОСОБА_10 Європи "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов'язків. Особливу увагу слід приділяти сім'ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.

Ні адресних цільових заходів, щодо сім'ї ОСОБА_4 ні фактів будь-якої іншої підтримки з боку держави, судом не встановлено.

Згідно Порядку направлення дітей на санаторно-курортне лікування відповідно до медичних показань в санаторно-курортні заклади (крім туберкульозного профілю), затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 12 січня 2009 № 4, потреба в санаторно-курортному лікуванні визначається лікуючим лікарем відповідно до показань та протипоказань для направлення дітей на санаторно-курортне лікування в санаторно-курортні заклади (крім туберкульозного профілю). Діти з порушенням функцій опорно-рухового апарату, у тому числі з церебральними паралічами, направляються на санаторно-курортне лікування у віці з 2 років - за наявності в санаторно-курортних закладах відділень для дітей раннього віку.

Заявляючи, в кожному із повідомлень в Службу в справах дітей, про те, що мама не займається оздоровленням дитини в т.ч. плановим, керівник медичної установи, разом з тим не видавав відповідне направлення на таке оздоровлення, що і ввело в оману органи опіки і піклування, щодо невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо дитини в цій частині, а зважаючи на постійний патронажний, лікарський і соціальний супровід сім'ї і дитини-інваліда, слід вважати що підстави позову і в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції викладені в позові обставини на які посилався позивач, як на підставу задоволення позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягненні аліментів на утримання ОСОБА_3 відповідає нормам матеріального й процесуального права.

Оскільки зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в дитячому навчальному закладі позовні вимоги про стягнення з відповідачки на його користь аліментів підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що відповідачка не має постійного місця роботи, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2, на думку колегії, слід стягнути відповідно до ст.184 СК України у твердій грошовій сумі - по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позову Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :