У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в ході розгляду справи та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 592 846,41 грн, з яких: 330 981,98 грн - заборгованість за кредитом, 190 917,92 грн - заборгованість за відсотками та пеня у сумі - 70 946,51 грн.

Позов мотивовано тим, що за договором кредиту від 9 жовтня 2007 року на споживчі потреби, відповідач отримав в Акціонерному товаристві «ТАС-Комерцбанк» гроші в сумі - 44 120 доларів США терміном до 8 жовтня 2017 року зі сплатою 11,9% річних. Разом з тим, свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує. У зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 592 846,41 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку, посилаючись на наявність у нього права вимоги на підставі договору факторингу, укладеного 28 листопада 2012 року між ним та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 9 жовтня 2007 року у розмірі 592 846,41 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення районного суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_5 в період дії кредитного договору свої зобов'язання за договором виконувала несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку із чим, станом на 1 січня 2014 року має заборгованість: за кредитом - 330 981,98 грн, за відсотками - 190 917,92 грн, та 70 946,51 грн - пені. Вказане підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, у зв'язку із чим, позов підлягає задоволенню.

Згідно висновків місцевого суду, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняється від обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Разом з тим, після зміни кредитора у зобов'язанні ОСОБА_5 не визнаючи нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» не надала доказів того, що виконує свої зобов'язання первинному кредитору.

Крім того, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки пунктом 1.3 кредитного договору визначено строк виконання зобов'язання (строк користування кредитом) - 8 жовтня 2017 року. Тобто перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором починається 8 жовтня 2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували період неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, суму простроченої заборгованості, правильність розрахунку з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів, які були здійснені ним в період дії договору, дотримання порядку та підстав нарахування пені, відсотків. Із наявних обчислень заборгованості неможливо визначити строки порушення зобов'язання та його розміру, а, відповідно, суд не має можливості, як перевірити розрахунок, так і за власного ініціативою перерахувати пеню.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно кредитного договору від 9 жовтня 2007 року відповідач на споживчі потреби отримав в Акціонерному товаристві «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ "Сведбанк", кошти у кредит в сумі - 44 120 доларів США терміном до 8 жовтня 2017 року зі сплатою 11,9 % річних.

За договором факторингу від 28 листопада 2012 року ВАТ "Сведбанк" уступило право вимог ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а останнє передало свої активи ТОВ "Кредитні ініціативи".

В переліку кредитних договорів, за якими позивач набуло право вимоги, значиться кредитний договір, укладений з ОСОБА_5

Відповідач, свої зобов'язання щодо умов кредитного договору не виконував належним чином, у зв'язку з чим, станом на 1 січня 2014 року виникла заборгованість на загальну суму - 592 846,41 грн, з яких: 330 981,98 грн - заборгованість за кредитом, 190 917,92 грн - заборгованість за відсотками та пеня у сумі - 70 946,51 грн.

В ході розгляду справи апеляційний суд встановив, що обов'язкові платежі за кредитним договором, позичальник припинив сплачувати з 7 жовтня 2010 року та звертав увагу на положення норм закону про позовну давність щодо обов'язкових щомісячних платежів та пені.

Разом з тим, фактично відмовив у позові з підстав не доведення позивачем здійснених при розрахунку заборгованості сум.

Апеляційний суд посилався на те, що умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється за графіком щомісячними платежами за додатком до договору (п.3.1. Договору). Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Розмір щомісячних внесків залежить від графіка погашення, терміну кредиту, валюти кредитування, процентної ставки.

Також апеляційний суд послався на обмежені строки позовної давності щодо стягнення та нарахування пені.

Вказаним обставинам апеляційним судом не надана належна правова оцінка, ухвалене ним рішення не містить висновків щодо дотримання позивачем строків позовної давності щодо щомісячних платежів, а також щодо нарахування пені. Не надано оцінки висновками місцевого суду щодо відхилення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності. Суд фактично з такими висновками не погодився, разом з тим, заяву про застосування строків позовної давності, подану в суді першої інстанції, та ці ж вимоги, зазначені в апеляційній скарзі не вирішив.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги позивача, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська