Справа № 135/1028/14-ц Провадження № 22-ц/772/115/2015Головуючий в суді першої інстанції Волошина Т. В.
Категорія 53Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук В.С.

Суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі судових засідань в апеляційного суду Вінницької області за апеляційною скаргою Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина», третя особа - ОСОБА_4, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и л а :

10 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася в Ладижинський міський суд Вінницької області з даним позовом.

Після неодноразових змін та уточнень до позову ОСОБА_3 просила суд визнати наказ директора Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» ОСОБА_4 за № 33-в від 23.06.2014 року про скасування наказу від 11.06.2014 року № 28-в про надання ОСОБА_3 щорічної відпустки нечинним та таким, що не створив юридичних наслідків; визнати наказ директора Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» ОСОБА_4 за № 49-к від 25.06.2014 року про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 - незаконним та скасувати його; визнати наказ директора Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» ОСОБА_4 за № 50-к від 26.06.2014 року про звільнення ОСОБА_3 за прогули без поважних причин незаконним та скасувати його; поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді керівника гуртка філії Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» з 26 червня 2014 року; стягнути з Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період: з 13 липня 2014 року по день ухвалення судом рішення з розрахунку 3 570 грн.73 коп. за місяць; стягнути з Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» на користь ОСОБА_3 кошти, як відшкодування моральної шкоди, в розмірі 17 853 (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три) грн. 65 коп.

Підставами позову зазначено те, що 19.07.2006 позивача було прийнято за трудовим договором на роботу в філію Ладижинського міжшкільного навчально-

виробничого центру «Спадщина» прибиральницею службових приміщень на 0,5 ставки. Наказом № 31-к від 06.09.2006 року її прийнято на посаду керівника гуртка на 0,5 ставки по сумісництву.

Наказом № 47-к від 01.10.2008 року ОСОБА_3 звільнено з 0,5 ставки прибиральниці за власним бажанням, а 03.09.2008 року наказом 52-к від 02.10.2008 року - переведено на посаду керівника гуртка. Наказами директора Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру "Спадщина" за № 49-к від 25.06.2014 року і № 50-к від 26.06.2014 позивача звільнено за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення ОСОБА_3 вважає незаконним, виходячи з наступного.

Наказами № 49-к від 25.06.2014 і № 50-к від 26.06.2014 року її було звільнено за прогули без поважних причин в силу п. 4 ст. 40 КЗпП України. Проте, з 25.06.2014 по 12.07.2014 року ОСОБА_3 перебувала у додатковій відпустці, на що вказує наказ по Ладижинському міжшкільному навчально-виробничому центру «Спадщина» за № 28-в від 11.06.2014 року. Отже, звільнення працівника, який перебуває у відпустці, трудовим законодавством не допускається. Наказ № 33-в від 23.06.2014 року про скасування наказу № 28-в від 11.06.2014 року, яким було відмінено початок додаткової відпустки ОСОБА_3, є нечинним оскільки порушує право одинокої матері двох дітей віком до 15 років піти у відпустку у зручний для неї час,

відповідно до частини 13 статті 10 Закону України «Про відпустки». Право на щорічні оплачувані відпустки гарантується ст.45 Конституції України. І наказ, яким відбирається це право є нікчемним. Іншими підставами позову зазначено те, що наказ № 33-в від 23.06.2014 року, яким було відмінено початок додаткової відпустки ОСОБА_3, виданий під час лікування позивачки, тобто без її згоди на таку зміну. Таким чином, ОСОБА_3, вийшовши з лікарняного 25 червня 2014 року, у перший день перебувала у додатковій відпустці, а тому її звільнення наказами від 25 і 26 червня 2014 року є незаконним.

Окрім того, ОСОБА_3 вважає, що зазначений наказ № 33-в від 23.06.2014 року будучи виданим під час хвороби позивачки, не був доведений до відома останньої, в установленому законом порядку, що теж робить його нікчемним. Враховуючи, що в результаті незаконного звільнення, позивачці не було нараховано середньомісячну заробітну плату вона, при поновлені на займаній посаді, просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 липня 2014 року по день ухвалення рішення, у розмірі 13092 грн. Ще ОСОБА_3 зазначає, що діями відповідача їй також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 17853 грн. 65 коп.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року позов задоволено частково. А саме - задоволені всі позовні вимоги, крім вимоги про стягнення моральної шкоди, яка задоволена частково - у розмірі 500 грн.

Відповідач Ладижинський міжшкільний навчально-виробничий центр «Спадщина» оскаржив дане рішення суду в апеляційному порядку, як незаконне, необґрунтоване; яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права; за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку судом дотримано зазначених вимог закону.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 є одинокою матір`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.(а/с 243-244 т.1).

З 19.07.2006 року ОСОБА_3 працювала за трудовим договором в філії Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» прибиральницею службових приміщень на 0,5 ставки. Наказом № 31-к від 06.09.2006 року ОСОБА_3 прийнято на посаду керівника гуртка на 0,5 ставки по сумісництву. Наказом № 47-к від 01.10.2008 року позивач звільнена з 0,5 ставки прибиральниці за власним бажанням. 03.09.2008 року наказом 52-к від 02.10.2008 року ОСОБА_3 переведено на посаду керівника гуртка, про що в трудовій книжці позивача зроблено відповідні записи (а/с. 9).

З акту № 11 від 26.04.2014 року «Про відсутність на робочому місці» вбачається, що керівник гуртка ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці 26.04.2014 року з 10 год. 45 хв. до 15 год. 25 хв. Заняття гуртків «Ручна художня вишиванка» (І група) та «Народна творчість» (III група) згідно розкладу занять гуртків ЛМНВЦ «Спадщина» не проводились, що є порушенням п. 5.5. Посадової інструкції керівника гуртка закладу № 4 (20). Про свою відсутність на робочому місці та її причину ОСОБА_3 адміністрацію закладу не повідомила ні в усній, ні в письмовій формі, що є порушенням п. 22 Правил внутрішнього трудового розпорядку закладу та ст.142 КЗпП України.

Перевірка здійснювалася відповідно до наказу по Ладижинському МНВЦ «Спадщина» від 14.04.2014 року № 34-зп «Про внесення змін до наказу від 14.04.2014 року № 33-зп «Про зменшення тижневого навантаження ОСОБА_3.» (а/с. 100 т.1).

З акту № 12 від 27.04.2014 року «Про відсутність на робочому місці» вбачається, що керівник гуртка ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці 27.04.2014 року з 11 год.45 хв. до 16 год. 40 хв. Заняття гуртків «Ручна художня вишиванка» (І група) та «Народна творчість» (III група) згідно розкладу ЛМНВЦ «Спадщина» - не проводились, що є порушенням п. 5.5. Посадової інструкції керівника гуртка закладу № 4 (20). Про свою відсутність на робочому місці та її причину ОСОБА_3 адміністрацію закладу не повідомила ні в усній, ні в письмовій формі, що є порушенням п. 22 Правил внутрішнього трудового розпорядку заклад» та ст.142 КЗпП України.

Перевірка здійснювалася відповідно до наказу по Ладижинському МНВЦ «Спадщина» від 14.04.2014 №34-зп «Про внесення змін до наказу від 14.04.2014 року №33-зп «Про зменшення тижневого навантаження ОСОБА_3.» (а/с 101 т.1).

В акті № 13 від 28.04.2014 року про відмову надати пояснення зазначено, що керівник гуртка ОСОБА_3 відмовилась надати письмові пояснення директору МНВЦ «Спадщина» ОСОБА_4 з приводу її відсутності на робочому місці 26.04.2014 року та 27.04.2014 року. Свою відмову мотивувала тим, що в ці дні, 26-27 квітня 2014 року вона була на роботі і проводила заняття. На вимогу директора показати в «Журналі обліку видачі ключів» її особистий підпис про отримання ключів від кабінету для проведення занять 26.04.2014 року та 27.04.2014 року, не знайшовши власних підписів, поспішила звільнити приміщення (а/с 102 т.1).

Згідно наказу № 28-в «Про надання відпустки» від 11.06.2014 року ОСОБА_3 надана додаткова відпустка, як одинокій матері, яка сама виховує двох дітей віком до 15 років, з 25.06.2014 року по 12.07.2014 року на 17 календарних днів. Підставою є заява ОСОБА_3 від 11.06.2014 року (а/с 240 т.1).

Протоколом засідання профспілкового комітету ЛМНВЦ «Спадщина» від 18.06.2014 року надано згоду на звільнення позивача з роботи з зазначених у поданні підстав - за прогули без поважних причин (а/с 142 т.1).

23 червня 2014 року комісією у складі голови комісії Петришиної Н.Г. та членів комісії Манзюк І.А. і Пріщенко Л.М. та голови профкому ЛМНВЦ «Спадщина» Зозулі Л.В. складено акт №17 «Про відсутність керівника гуртка ОСОБА_3 на робочому місці», з якого вбачається, що керівник гуртка ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці 23.06.2014 року у період з 9 год. 30 хв. по 10 год. 40 хв., у зв'язку з чим комісією прийняте рішення про необхідність відвідання працівника вдома о 18 год. (а/с 78 т.1).

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_3 від 23.06.2014 року, причиною її відсутності на робочому місці 23.06.2014 року стала тимчасова непрацездатність ОСОБА_3 (а/с 99 т.1).

З ксерокопії листка непрацездатності серії АГІ № 645754 вбачається, що ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні в Ладижинському МТМО з 23 червня 2014 року по 24 червня 2014 року включно, до роботи приступила з 25 червня 2014 року (а/с150 т.1).

Наказом № 33-в від 23.06.2014 року «Про скасування наказу» від 11.06.2014 року № 28-в «Про надання відпустки», скасовано наказ від 11.06.2014 № 28-в «Про надання відпустки». З даним наказом ОСОБА_3 була ознайомлена 26.06.2014 року (а/с 131 т.1).

В наказі № 49-к від 25.06.2014 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3.» вказано, що ОСОБА_3, керівник гуртка, була відсутня на роботі протягом двох робочих днів, а саме: 26.04.2014 року та 27.04.2014 року підставою для видачі зазначеного наказу були акт «Про відсутність на робочому місці ОСОБА_3.» від 26.04.2014 року № 11 та акт «Про відсутність на робочому місці ОСОБА_3.» від 27.04.2014 року № 12. В усній формі ОСОБА_3 заперечувала свою відсутність на роботі, але жодних підтверджень того не пред'явила. Надати письмові пояснення причин відсутності на роботі, ОСОБА_3 відмовилась (акт «Про відмову керівника гуртка ОСОБА_3 дати письмові пояснення» від 28.04.2014 року № 13). У зв'язку з наведеним, наказом № 49-к від 25.06.2014 року визнано для ОСОБА_3, керівника гуртка, робочі дні 26.04.2014 року та 27.04.2014 року, днями прогулів без поважних причин; за порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_3 керівника гуртка, згідно з пунктом 2 статті 147 КЗпП України дисциплінарне стягнене у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (а/с 11 т.1). Наказом № 50-к від 26.06.2014 року ОСОБА_3 звільнено з 26.06.2014 року за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а/с 12 т.1).

Від підписання даних наказів ОСОБА_3 відмовилася, про що було складено акти № 18 та №19 від 26.06.2014 року «Про відмову підписання наказу» (а/с 104, 105 т.1).

Згідно довідки про доходи № 74 від 04.07.2014 року Ладижинського МНВЦ «Спадщина», загальна сума доходів ОСОБА_3 на посаді керівника гуртка з травня 2014 року по червень 2014 року становить 7141 грн. 45 коп., середньоденна заробітна плата складає 170 грн. 03 коп.; середньомісячна заробітна плата складає 3570 грн. 73 коп. (а/с 57 т.1).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці 26.04.2014 року та 27.04.2014 року, а також неналежне виконання нею своїх посадових обов'язків протягом 2009 - 2014 років.

Щодо зменшення тижневого навантаження позивача з 15.04.2014 року свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_3 жодного разу не зверталась до профспілкового комітету зі скаргами про порушення її трудових прав; натомість, він особисто запрошував позивача на засідання профспілкового комітету, носив ОСОБА_3 додому повідомлення про необхідність заповнення журналів обліку роботи; у вихідні дні ходив до позивача запросити її на роботу. Також всі свідки заперечили факт дискримінації позивача через її релігійні переконання.

Встановивши зазначені обставини, суд застосував необхідні норми матеріального права: норми Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки», Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, і підставно частково задовольнив позов, виходячи з наступного.

Як видно з вищезазначених актів № 11 від 26.04.2014 року та № 12 від 27.04.2014 року «Про відсутність на робочому місці ОСОБА_3.», факти відсутності ОСОБА_3 на робочому місці були виявлені відповідно 26.04.2014 року та 27.04.2014 року.

Згідно ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Враховуючи навчальну відпустку ОСОБА_3 з 05.05.2014 року по 03.06.2014 року (а/с 57 т.1), вказана норма права позивачем дотримана.

Що ж до норми ст. 149 КЗпП України про те, що до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, то колегія суддів погоджується з думкою суду про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що від ОСОБА_3 вимагались письмові пояснення з приводу прогулів 26 та 27 квітня 2014 року.

Акт №13 від 28.04.2014 року «Про відмову керівника гуртка ОСОБА_3 дати письмові пояснення» на а/с 102 т.1 дійсно є неналежним доказом з огляду на те, що даний акт був складений у вихідний день позивачки.

Акти № 8 та №9 від 14.04.2014 року про відмову від підписання наказу теж складені у вихідні дні позивачки, що говорить про упередженість адміністрації відповідача до ОСОБА_3, як до працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності , а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно наказу №28-в від 11.06.2014 року «Про надання відпустки ОСОБА_3.», позивачці була надана додаткова відпустка, як одинокій матері, яка одна виховує двох дітей віком до 15 років, на 17 календарних днів - з 25.06.2014 року по 12.07.2014 року.

Скасування цього наказу наказом №33-в від 23.06.2014 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивачки, як правильно зазначив суд першої інстанції є незаконним, оскільки це відбулося без відома та згоди працівника, що порушує норму ст.80 КЗпП України та п.1 ч.2 ст.11 ЗУ «Про відпустки». Крім того, зазначений наказ був виданий 23.06.2014 року під час хвороби ОСОБА_3; ознайомлена позивачка з цим наказом була лише 26.06.2014 року, тобто, в період відпустки.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 відбулося у період її відпустки, тому воно є незаконним.

Виходячи з викладеного, суд правильно задовольнив всі позовні вимоги ОСОБА_3, в тому числі і у частині часткового стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги проте, що 26 та 27 квітня 2014 року мав місце прогул, не спростовують рішення суду.

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то це було зроблено самим відповідачем у довідці про доходи за №74 від 04.07.2014 року (а/с 57 т.1).

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча :

Судді :