Справа № 461/473/11 Головуючий у 1 інстанції: Олексієнко М.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5850/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Богонюка М.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2011 року по справі за поданням головного державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Стельмащука П.Я. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

оскарженою ухвалою Галицького районного суду м. Львова зазначене подання головного державного виконавця задоволено та тимчасова обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при постановленні зазначеної ухвали неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не дотримано вимог процесуального права, норм міжнародного законодавства, а оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального права. Зокрема, вказує, що особа яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні від його виконання, доки не буде доведеного протилежного. Відтак, оскільки подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду розглядається негайно без виклику боржника, то саме на державного виконавця, на думку апелянта, покладається обов'язок доведення обставин ухилення боржника від виконання зобов'язання. Зазначає також, що сам факт невиконання зобов'язання протягом певного строку, на що наголошував державний виконавець у згаданому поданні не може свідчити про ухилення боржника від виконання такого зобов'язання. Також, звертає увагу апеляційного суду на той факт, що державним виконавцем до подання не додано жодних документів та інших доказів ухилення її від виконання покладених зобов'язань та необхідності застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки на майно та кошти останнього накладено арешт. Вказує, також, що обмеження її у праві виїзду за межі України певним чином обмежує її у можливості, виїхавши за кордон на роботу, забезпечити повернення кредиту. Крім того, зазначає, що, на її думку, постановивши оскаржену ухвалу суд першої інстанції порушив вимоги ст.2 §§2, 3 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вказаного, просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що призвело до неправильного вирішення справи та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у ОСОБА_2 невиконаних договірних зобов'язань, покладених на неї виконавчими листами, наказами, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ч.2 та п.п.2, 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», серед іншого, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, а громадянинові України, який не має паспорта громадянина України для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Частиною 1 ст.377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Таке подання, відповідно до ч.2 зазначеної статті, суд негайно розглядає без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що суд при розгляді подання державного виконавця про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межу України зобов'язаний дослідити необхідність тимчасового обмеження боржника фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України і встановити факти ухилення боржника від виконання зобов'язання або їх відсутність. При цьому, обов'язок доведення зазначених обставин та фактів покладається на державного виконавця.

Про обґрунтованість такого висновку колегії суддів свідчить також і правова позиція Верховного Суду України, висловлена в узагальненні судової практики щодо вирішення спорів про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи, розглядаючи зазначене подання, суд першої інстанції не повідомив про розгляд подання, всупереч вимогам ст.377-1 ЦПК України, державного виконавця та розглянув подання за його відсутності, що унеможливило з'ясування обставин справи та перевірку їх доказами і, враховуючи зміст подання та обсяг долучених до нього доказів, не визнав при цьому явку державного виконавця обов'язковою, що рекомендовано Верховним Судом України в узагальненні судової практики щодо вирішення спорів про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вказане, а зокрема те, що судом першої інстанції вирішено питання тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон всупереч встановленому порядку, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2011 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: М.Я.Богонюк

Судді: О.М.Ванівський

С.А.Шашкіна