Справа №: 398/122/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
"09" жовтня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Петрової О.Ф.
за участі секретаря Сніжко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є військова частина НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , про визнання ОСОБА_1 як таким, що втратив право користування житлом, -
В С Т А Н О В И В:
В січні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до своєї матері ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Викладаючи обставини, якими обгрунтовує свої вимоги, він зазначає, що 21 жовтня 2011 р. зазначену квартиру мати придбала за договором купівлі-продажу.
На час укладення договору купівлі-продажу він являвся неповнолітнім, вселився до квартири разом із матір`ю - відповідачкою та молодшою сестрою ОСОБА_5 , а, отже, набув право користування житлом.
В березні 2014 р. він змушений був залишити помешкання, оскільки відповідачка створила умови неможливості спільного проживання, постійно висловлюючи своє невдоволення з приводу його перебування в квартирі та провокуючи його на сварки, а тому він вимушений був тимчасово проживати у свого батька в будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , і належав його бабусі - покійній матері батька.
Згодом він вирішив повернутися до квартири, але його наміри не здійснилися: відповідачка замінила замок; в квартирі мешкають сторонні люди (зі слів сусідів квартиранти); коли відповідачка знаходиться в квартирі, то дверей йому не відчиняє.
Іншого способу захисту своїх прав, окрім судового, він не мав, а тому звернувся до суду і просить зобов`язати позивачку не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою і надати ключі від вхідних дверей, а також вселити його до квартири.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали позов.
Позивач ОСОБА_1 пояснив, що в листопаді 2012 р., пересуваючись на мотоциклі, він отримав травму і потрапив до лікарні. Після виписки з лікарні пішов жити до батька, бо мати не впускала його до квартири. Там залишалися його речі. В лютому 2013 р. він забрав свої речі, бо мати так наказала, а в червні 2013 р. він приїжджав до матері, почав спілкуватися з матір`ю та сестрою. Мати виказувала наміри поїхати до Москви, сказала, що буде здавати квартиру в оренду, бо треба допомогти його сестрі ОСОБА_7 . Він вважає, що мати вдалася до хитрощів, підтримуючи з ним добрі відносини, щоб він залишив помешкання. Він свого часу пішов на поступки і зараз бажає, щоб йому дали доступ до квартири.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка після реєстрації шлюбу 8 серпня 2014 р. змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_8 на Двоєносова, інтереси якої представляє ОСОБА_9 , позов не визнала та пред`явила зустрічний позов про визнання позивача як таким, що втратив право користування квартирою.
Позов вона обґрунтовує тим, що є власником квартири, а її син ОСОБА_10 колишнім членом її сім`ї. Починаючи з листопада 2012 р. він без поважних причин не користується житлом і проживає за іншою адресою - в будинку АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні відповідачка пояснила, що в травні 2011 р. вона розлучилася з ОСОБА_11 . В листопаді 2011 р. придбала на праві приватної власності квартиру. В квартиру вселилася вона та її діти: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Син продовжував спілкуватися з батьком.
В листопаді 2012 р. під час руху на мотоциклі син отримав травму ноги і потрапив до лікарні. Про це вона дізналася випадково та відвідала сина у лікарні. Останній заявив, що додому не повернеться, а бути жити з батьком. Переконати сина повернутися додому їй не вдалося. Після цього ОСОБА_13 уникав спілкування з нею.
23 лютого 2013 р., коли вдома була її дочка, ОСОБА_13 вивіз усі речі, які знаходилися в кімнаті, якою він користувався: два ліжка, письмовий стіл, комп`ютер і т. ін., залишивши її порожньою. Речі він завантажив на вантажний автомобіль, що належить батькові, заявивши, що буде жити разом з татом.
В липні 2013 р. вона запросила сина додому для розмови та повідомила, що має намір поїхати до Москви, ОСОБА_7 буде жити з бабусею, а якщо будуть кошти, то вона купить йому однокімнатну квартиру. Розмова пройшла спокійно, вони досягли взаєморозуміння. 1 серпня 2013 р. вона уклала з військовою частиною договір оренди квартири. На даний час в ній проживає наймач разом із своєю сім`єю, справно платить кошти за користування житлом. Вона тимчасово живе та працює в Москві. В січні 2015 р. дізналася, що син звернувся до неї з позовом. Її це дуже вразило вона такого від нього не чекала. Вона вважає, що ОСОБА_13 втратив право користування житлом, оскільки тривалий час не користується ним, добровільно оселившись у батька.
Під час судового розгляду справи суд залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, військову частину НОМЕР_1 та військовослужбовця ОСОБА_3 , який разом із членами своєї сім`ї користується квартирою.
Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 - Лягуша С. вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_14 немає. Позивач припинив користуватися квартирою з власної волі і це його вибір. Договір оренди житла між військовою частиною та ОСОБА_15 укладено на законних підставах. Позов ОСОБА_14 зачіпає інтереси військовослужбовця ОСОБА_16 та членів його сім`ї і створює труднощі: останнього невдовзі мають відрядити в зону АТО, а члени його сімї залишаються в невизначеному стані.
Третя особа - ОСОБА_3 вважає, що підстав для задоволення позову немає. Він заінтересований проживати в квартирі. Надворі жовтень й виселятися в таку пору з членами сімї проблематично. ОСОБА_17 приходив до квартири в січні лютому цього року чи грудні минулого року і заявив, що він господар квартири і буде в ній жити. З ним була дівчина.
Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третю особу та представника третьої особи, показання свідків, дослідивши інші докази, що їх надали сторони, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов необхідно задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд встановив, що відповідачці ОСОБА_18 на підставі договору купівлі продажу від 17 жовтня 2011 р. на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
До членів сімї власника квартири належать її повнолітні діти : ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Останній починаючи з листопада 2012 р., не користується жилим приміщенням добровільно виселився з квартири і оселився в будинку по АДРЕСА_2 , в якому проживали його бабуся та батько. 1 серпня 2013 р. відповідачка ОСОБА_2 передала квартиру за договором оренди військовій частині НОМЕР_1 . З цього часу в ній проживає військовозобов`язаний ОСОБА_3 разом із членами своєї сім`ї.
На початку 2015 р. позивач ОСОБА_17 вирішив повернутися до квартири, вимагав у особи, які винаймає квартиру, повернути ключі. Коли йому було відмовлено, то в січні 2015 р. він звернувся до суду з позовом до своєї матері ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.
Встановлені судом обставини підтверджуються доказами:
Так, свідок ОСОБА_21 показала, що ОСОБА_10 є її онуком, а ОСОБА_22 дочкою. Після розлучення колишній зять продав машини, будинок і дав частину коштів дочці. Вона придбала квартиру і оселилася в ній разом з дітьми. Згодом між дочкою та онуком виникли суперечки : онук залишив училище, а дочка наполягала, щоб він закінчив навчання. ОСОБА_23 свою матір не послухав. Забрав своє ліжко, стінку - гірку, комп`ютер, постільну білизну і т. ін. й перевіз на вул. Л. Чайкіної до батька. Суперечності між сином та матір`ю виникли через ОСОБА_24 , який має вплив на сина. З цієї причини ОСОБА_13 залишив квартиру й перебрався до батька.
Свідок ОСОБА_25 показав, що він мешкає в будинку АДРЕСА_3 починаючи з 2003 р. Декілька разів він зустрічав ОСОБА_14 біля будинку і в будинку, але скільки разів, не пам`ятає. Останній раз бачив ОСОБА_14 тоді, коли він попросив бути свідком у його справі. Зараз в квартирі АДРЕСА_4 проживає військовослужбовець зі своєю сім`єю, який вселився до неї 2 роки тому.
Свідок ОСОБА_26 показав, що він є старшим будинку АДРЕСА_3 і починаючи з 1982 р. проживає в ньому. До придбання квартири відповідачкою в ній проживав інший власник. За весь час з моменту зміни власника він бачив в будинку лише відповідачку та її дочку. Він та ОСОБА_27 засвідчили в акті, що на момент його складання ОСОБА_17 в квартирі не проживає. Там жили квартиранти.
Свідок ОСОБА_28 показала, що вона є головою квартального комітету. В будинку АДРЕСА_2 раніше проживала ОСОБА_29 бабуся ОСОБА_14 , яка вже померла. Років зо два тому бабуся говорила, що в її будинку проживає її син та онук : син розлучився з жінкою, а онук захотів жити з батьком. Одного разу ОСОБА_13 приходив з батьком, щоб отримати характеристику для виїзду за кордон. При цьому між нею та ОСОБА_13 відбулася сварка, він їй нагрубив.
Свідок ОСОБА_1 показала, що в квартирі, яку купила її мама ОСОБА_22 , брат її брат ОСОБА_10 не проживає вже четвертий рік. Коли вона, брат та мама жили в цій квартирі разом, ОСОБА_13 часто їздив до тата. Мама цьому не перешкоджала. Після того, як він впав з мотоцикла і отримав травму, додому вже не повернувся сказав, що буде жити з татом, а 23 лютого 2013 р., коли вона була вдома сама, брат вивіз речі із кімнати, якою раніше користувався. Його друзі допомагали вантажити речі до автомобіля, біля якого його чекав тато. Мама вмовляла брата повернутися. Але він не хотів з нею спілкуватися, при зустрічі відвертався. В серпні 2013 р. мама здала квартиру в оренду, а сама від`їздила до Москви. Вона, ОСОБА_17 , залишилась з бабусею. Перебуваючи в Москві, мама висилала братові гроші та речі, а потім дізналися, що він вимагав від квартирантів ключі від квартири і звернувся до суду .
Згідно довідки голови квартального комітету № 41 від 16 лютого 2015 р. ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_2 без реєстрації починаючи з листопада 2012 р.
Відповідно до акту приймання передавання орендованого житлового приміщення від 1 серпня 2013 р. ОСОБА_30 відповідно до договору передала в оренду військовій частині належну їй квартиру.
Посилання позивача в позовній заяві на те, що він в березні 2014 р. залишив квартиру, не відповідають дійсності.
Це спростовується як його поясненнями, так і наведеними вище доказами.
Позивач тривалий час, починаючи з листопада 2012 р., тобто понад рік, не користувався житлом, він був обізнаний щодо планів своєї матері-відповідачки передати житло в оренду іншим особам, не сприймав це як перешкоду в користуванні ним житлом, не виявляючи до нього інтересу, бо визначився з місцем свого проживання, і лише на початку 2015 р. став претендувати на житло.
Про це свідчать як пояснення ОСОБА_3 , так і долучений до матеріалів справи висновок за зверненням ОСОБА_31 від 14 квітня 2015 р. до Олександрійського МВ УМВС в Кіровоградській області щодо погроз ОСОБА_14 розправою.
В січні 2015 р., коли виник спір, було складено акт-розпорядження про відсутність ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .
Даних про те, що між сторонами існувала домовленість про більш тривалий термін зберігання за позивачем права користування житлом, не встановлено.
Отже, суд дійшов висновку, що існують підстави, передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України для визнання позивача як таким, що втратив право користування житлом, а підстав для усунення перешкод та вселення його в квартиру немає.
Позивачеві, якому суд відмовляє в задоволенні позову, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати не компенсуються.
Відповідачка, зустрічний позов якої задоволено, від стягнення судових витрат з позивача відмовилася.
Керуючись ст.ст. 10,11,60, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:
В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та про вселення до квартири відмовити повністю.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є військова частина НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , про визнання ОСОБА_1 як таким, що втратив право користування житлом, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_1 як таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя