Справа № 300/586/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника апелянта Крижанівського Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції Крижанівського Ярослава Івановича, за апеляційною Відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції на ухвалу Воловецького районного суду від 22 липня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

13.07.2015 стягувач ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії держвиконавця Відділу ДВС Воловецького райуправління юстиції Крижанівського Я.І. мотивуючи таким. Держвиконавцем здійснюється примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Воловецького районного суду від 14.11.2015 у справі № 300/816/14-ц, яким зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати споруджену ним металеву клітку за межами його земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Стягувач 07.07.2015 отримав постанову держвиконавця про закінчення виконавчого провадження № 46821870, однак, станом на 10.07.2015 демонтаж металевої клітки не було закінчено, а роботи по демонтажу були припинені.

Посилаючись на ці обставини, стягувач просив визнати постанову про закінчення виконавчого провадження неправомірною та зобов'язати держвиконавця усунути порушення.

Ухвалою Воловецького районного суду від 22.07.2015 скаргу задоволено: скасовано постанову заступника начальника Відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівського Ярослава Івановича від 26.06.2015 про закриття виконавчого провадження як неправомірну; стягнуто з Відділу ДВС Воловецького РУЮ 243,60 грн судового збору в дохід держави.

Відділ ДВС Воловецького РУЮ оскаржив ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану. Посилається, зокрема, на те, що держвиконавець виконав усі передбачені законом дії щодо примусового виконання рішення суду, боржник притягувався до відповідальності, було звернення держвиконавця до правоохоронного органу у зв'язку з невиконанням рішення боржником, після чого останній таки демонтував клітку, що стверджується актом держвиконавця від 24.06.2015. Фотографії, які були взяті до уваги судом як докази неповного демонтажу клітки, не є належними і допустимими доказами, оскільки невідомо, коли та на якій саме стадії виконання рішення ними зафіксована ситуація на місці, тоді як акт держвиконавця був складений у присутності понятих і не був спростований. Крім того, вже після постановлення судом ухвали держвиконавець зробив фотознімок, з якого видно, що клітка демонтована повністю. Апелянт просить ухвалу суду скасувати.

У письмових запереченнях на апеляцію скаржник ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, судове рішення - залишити без змін. Зазначає, зокрема, що відмовився підписувати акт від 24.06.2015 саме тому, що металеву клітку було демонтовано не повністю, що видно з фотографій, а після закінчення демонтажу йому вже не пропонували підписувати акт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта Крижанівського Я.І., який апеляцію підтримав, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність скаржника, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності. Судове рішення відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що рішенням Воловецького районного суду від 14.11.2011 зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати споруджену ним металеву клітку за межами його земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на виконання рішення суду видано 10.03.2015 виконавчий лист, який цього ж дня стягувачем ОСОБА_2 був пред'явлений до виконання (а.с. 2, 3 та ін.). З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 46821870 за указаним вище виконавчим листом постановою заст. начальника Відділу ДВС Воловецького райуправління юстиції Крижанівського Я.І. було відкрито 11.03.2015 і держвиконавцем вживалися необхідні заходи для забезпечення виконання рішення суду включно з накладанням штрафів на боржника ОСОБА_3 та внесенням 30.03.2015 подання до органу внутрішніх справ про відкриття щодо боржника кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України (а.с. 9-10, 22, 24-27).

24.06.2015 держвиконавцем Крижанівським Я.І. складено акт, яким зафіксовано, що боржник ОСОБА_3 демонтував споруджену ним металеву клітку за межами його земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28), а постановою цього держвиконавця від 26.06.2015 виконавче провадження було закінчено на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 29). Акт від 24.06.2015 підписаний держвиконавцем, двома понятими, а стягувач від підписання акту відмовився, про що в акті зазначено. Водночас, фотографіями, які оглядалися судом першої інстанції (а.с. 12, 13), зафіксовано, що попри демонтаж власне решіток клітки на земельній ділянці залишилися металеві конструкції (стовпи), що слугували опорами для клітки.

Заперечення апелянта щодо неналежності фотографій як доказів стосовно факту наявності на місці, де була металева клітка, металевих стовпів, що на час звернення стягувача зі скаргою та на день розгляду справи судом залишалися від неї, не можуть бути враховані. Як убачається з журналу судового засідання від 22.07.2015, в якому брали участь скаржник ОСОБА_2 і представник органу ДВС Чобалько М.В. (а.с. 14), та випливає зі змісту судового рішення, фотографіями оперували обидві сторони, які посилалися на зафіксований знімками стан земельної ділянки, де видно результат демонтажу клітки та наявні, при цьому, елементи її конструкції (металеві стовпи). Представник органу ДВС не заперечував достовірності, змісту фотографій, відповідності їх дійсним обставинам на момент розгляду справи судом, а в судовому засіданні йшлося про наявність на ділянці неприбраних металевих конструкцій, що не заперечувалося по суті.

Відповідно до ст.ст. 57-59, 65 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі, зокрема, речових доказів, якими є носії інформації, що містять візуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи, указаний в цих нормах цивільного процесуального закону перелік речових доказів не є вичерпним.

Речові докази, зокрема, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст.ст. 185, 187, 188 ЦПК України, фотографії як носії певної візуальної інформації, оглядаються, досліджуються в судовому засіданні, а також пред'являються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі; особи, яким пред'явлено для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов'язані з оглядом, ці заяви заносяться до журналу судового засідання; особи, які беруть участь у справі, не позбавлені права давати свої пояснення з приводу цих доказів, ставити питання свідкам, а в необхідних випадках - також експертам, спеціалістам, щодо цих доказів може подаватися й заява про їх недостовірність, фальшивість.

Наявні в справі фотографії містять візуальну інформацію (відомості) про обставини, які мають значення для справи (інформацію щодо предмета доказування), яка не заперечувалася. Заяви про порушення порядку одержання доказів, їх подання суду, про сумніви щодо їх достовірності та/або про їх фальшивість, а також заяви про певні обставини, пов'язані з оглядом доказів, суду першої інстанції не подавалися. В апеляційному суді представник апелянта Крижанівський Я.І. визнав, що на день розгляду справи судом першої інстанції металеві стовпи на земельній ділянці ще стояли, а зрізані були вже після судового засідання, на підтвердження чого до апеляційної скарги додана фотографія датована 22.07.2015 (а.с. 31), де зафіксована відсутність стовпів. Це визнання, як і твердження стягувача про причини відмови від підписання акту, відповідає дійсним обставинам справи.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ч. 1 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, колегія суддів констатує, що на час звернення стягувача до суду зі скаргою були відсутні підстави, передбачені законом, з якими пов'язується закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення суду не було. Тож суд першої інстанції правильно застосував це та інші положення Закону України «Про виконавче провадження», норми Розділу VII ЦПК України та ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, чого доводи апелянта, правова позиція якого, зокрема, щодо рівності прав обох сторін оперувати рівноцінними доказами та змагальності цивільного процесу, є суперечливою, не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції відхилити, ухвалу Воловецького районного суду від 22 липня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді