АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3031/15Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» про визнання додаткової угоди до договору кредитної лінії з додатками недійсною,

в с т а н о в и л а :

3 вересня 2015 р. представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання додаткової угоди до договору кредитної лінії з додатками недійсною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 лютого 2007 р. між позивачем ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840.

В жовтня 2013 р., при сплаті чергового платежу за зазначеним договором кредитної лінії, позивач отримав у відповідача ПАТ КБ «Надра» додаткову угоду № 7 з додатками № № 1-3. На час її отримання в ній стояв підпис з датою від 30 червня 2010 р. Відповідно до вказаної додаткової угоди, банк встановлював ліміт заборгованості для позивача в розмірі 31 000 доларів США без його відома.

Отримавши в жовтня 2013 р. додаткову угоду № 7 з додатками до неї, позивач 29 жовтня 2013 р. звернувся до відповідача ПАТ КБ «Надра» про надання йому довідки про рух коштів на рахунках, відкритих у відповідності з договором кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р., про що свідчить фіскальний чек «Укрпошти» від 29 жовтня 2013 р. Крім того, з 29 жовтня 2013 р. в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа № 711/9209/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» про зобовязання вчиняти певні дії. В наміри позивача ОСОБА_6 входило витребувати у відповідача ПАТ КБ «Надра» розрахункові документи та клопотати перед судом про призначення комплексної судово-економічної та судово-почеркознавчої експертиз.

18 березня 2014 р. ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/9209/13-ц. була призначена та проведена судово-почеркознавча експертиза. За результатами почеркознавчої та ТЕД експертиз № 619/14-23, № 714/14-23 від 17 квітня 2014 р. встановлено, що чотири підписи від імені ОСОБА_8 в графах позичальник в додатковій угоді № 7 з додатками від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Позивач не визнає підписи виконані на додатковій угоді, що підтверджується результатами експертиз, та у відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України заперечує дійсність частини правочину - додаткової угоди № 7 з додатками від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р.

Крім того, на думку позивача, наведені вище факти свідчать, що він має переконливі докази, щодо перебігу строку позовної даності, оскільки довідався про своє порушене право в жовтні 2013 р., а тому вважає зазначений період початком перебігу строку позовної давності для позовних вимог про визнання окремої частини правочину - додаткової угоди № 7 з додатками від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. недійсною.

Враховуючи вищезазначене позивач просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати додаткову угоду № 7 з додатками до неї від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р., як окрему частину правочину, недійсною.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 р. в позові ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» про визнання додаткової угоди до договору

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його змінити.

При цьому посилався на ті ж підстави, що і в позовній заяві.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 додаткову угоду не підписував, а тому йому не було відомо її зміст. Також, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення з позовом до суду.

Крім того, суд прийшов до висновку, що доводи представника позивача про те, що згідно висновку комплексної почеркознавчої та ТЕД експертиз № 619/14-23, №715/14-23 від 17 квітня 2014 р. підписи на додатковій угоді виконані не ОСОБА_6, є неспроможними, постільки вищевказаний письмовий доказ був здобутий в ході розгляду іншої цивільної справи, а тому не може бути використаний під час розгляду даного позову.

Однак, погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідність обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому частиною 1 цієї ж статті визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом встановлено, що 27 лютого 2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 98/МКЦ/2007-840 про відкриття позичальнику кредитної лінії в сумі 25 000 доларів США, терміном на 84 місяці з 27 лютого 2007 р. по 25 лютого 2014 р. Кредит надавався зі сплатою 14,4 % річних, котрі можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невідємною частиною. Видача кредиту повинна була здійснюватися окремими траншами після підписання окремих додаткових угод і після оцінки платоспроможності Позичальника.

30 червня 2010 р. від імені позивача ОСОБА_6 була укладена додаткова угода № 7 до Договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007 відповідно до якої Банком встановлено ліміт заборгованості за кредитною лінією в сумі 31 000 доларів США, строк користування кредитною лінією встановлюється з 27 лютого 2007 р. по 25 лютого 2014 р. з додатками №№ 1-3. Дана додаткова угода № 7 та додатки до неї №№ 1-3 містять підписи ОСОБА_6 та напис виконаний від руки про отримання ОСОБА_6 30.06.2010 р. оригіналу додаткової угоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що ним зазначена додаткова угода з додатками до неї не підписувалася, а про її існування йому стало відомо лише в жовтні 2013 р.

При цьому, як на доказ, послався на висновок судової комплексної почеркознавчої та ТЕД експертизи № 619/14-23, № 715/14-23 від 17 квітня 2014 р., проведеної в ході розгляду іншої цивільної справи.

Згідно висновку комплексної почеркознавчої та ТЕД експертизи № 619/14-23, № 715/14-23 від 17 квітня 2014 р., виконаної на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 р. у цивільній справі № 711/9209/13, чотири підписи від імені ОСОБА_6 в графах «позичальник» в додатковій угоді № 7 від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. та додатках № № 1-3 до даної додаткової угоди виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказаний письмовий доказ був здобутий в ході розгляду іншої цивільної справи, а тому не може бути використаний під час розгляду даного позову, виходячи з наступного.

Так, дана експертиза проводилась на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 р. у цивільній справі № 711/9209/13 за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» про зобовязання вчинити певні дії. Перед експертами було поставлено питання про те, чи виконано підпис в додатковій угоді № 7 від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. від імені ОСОБА_6 самим ОСОБА_6 При цьому, в розпорядження експертів, зокрема надавався оригінал додатковій угоді № 7 від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. проведення експертизи було доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, експерти попереджені про кримінальну відповідальність.

Отже, справа у якій проводилась вказана експертиза стосувалась того ж самого кола осіб, що і у даній справі та одних і тих самих спірних правовідносин, а тому є належним доказом у відповідності до ст. ст. 53, 58, 66 ЦПК України.

Разом з тим, посилання представника позивача на необхідність застосування судом апеляційної інстанції строку позовної давності, так як ним, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було усно заявлено таке клопотання, є безпідставним виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пленум Верховного суду України в п. 28 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчисляється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач зазначав, що довідався про оскаржувану додаткову угоду лише в жовтні 2013 р., отримавши її при сплаті чергового кредитного платежу. Після чого, 29 жовтня 2013 р., звернувся до відповідача з вимогою надати йому довідку про рух коштів на рахунках, відкритих у відповідності з договором кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р., та в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про зобовязання вчинити певні дії, при розгляді якої і було проведено судову комплексну почеркознавчу експертизу.

Заперечуючи проти цього, представник відповідача лише посилаючись на те, що в оскаржуваній додатковій угоді та додатках до неї зазначено про отримання додаткової угоди 30 червня 2010 р., тобто в день її укладання. Разом з тим, з урахуванням висновків експертизи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не надав суду достовірних доказів, які підтверджують, що позивач раніше, ніж ним зазначено в позовній заяві, довідався про своє порушене право. За таких обставин вимога позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та приведені вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме поновлення позивачу строк звернення до суду з даним позовом та визнання додаткової угоду № 7 від 30 червня 2010 р. до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 р. з додатками № 1, № 2, № 3 недійсною.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» про визнання додаткової угоди до договору кредитної лінії з додатками недійсною задовольнити.

Поновити ОСОБА_6 строк звернення до суду з позовом.

Визнати додаткову угоду № 7 від 30 червня 2010 року до договору кредитної лінії № 98/МКЦ/2007-840 від 27 лютого 2007 року з додатками № 1, № 2, № 3 недійсною.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :