АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2010 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Перепелюк Л.М. суддів: Савчук М.В., Ружила О.А. секретар Тодоряк Г.Д. за участю: сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 липня 2010 року,

встановила:

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 липня 2010 року в позові ОСОБА_1 відмовлено повністю за безпід ставні стю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 липня 2010 року, постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає рішення суду незаконним через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке в цілому призвело до прийняття неправильного по суті рішення. Вказує, що немає підтвердження вчинення позивачкою аморального вчинку, який несумісний з її роботою, тому є всі підстави для задоволення її позову.

Головуючий у І інстанції

Телешман О. В.

Доповідач: Перепелюк Л.М.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови в позові ОСОБА_1 за безпідставністю, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та конституційний принцип про те, що людина, її життя і здоров'я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Ст.51 Закону України «Про освіту» передбачено, що вихованці, учні відповідно мають гарантоване державою право на: захист від будь-яких форм експлуатації, фізичного та психічного насильства, від дій педагогічних, інших працівників, які порушують права або принижують їх честь і гідність.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані захищати дітей, молодь від будь- яких форм фізичного або психічного насильства.

Разом з тим, позивачка не просто не захистила учня від будь-якої форми насильства, а сама застосувала таке насильство по відношенню до свого вихованця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працюючи у Романковецькій гімназії Сокирянського району Чернівецької області на посаді вихователя групи продовженого дня, застосовувала до учнів фізичне насильство, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, згідно висновку службового розслідування відділу освіти Сокирянської районної державної адміністрації від 11.03.2010 року з боку позивачки, як вихователя групи продовженого дня, неодноразово мали місце факти фізичного насильства над учнями. Тому, начальником відділу освіти Сокирянської районної державної адміністрації ОСОБА_2 видано наказ №80-к про звільнення ОСОБА_1 з 01.04.2010 року за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Романковецької гімназії №6 від 5 липня 2010 року, профспілковий комітет Романковецької гімназії дав згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.З. ч.І ст.41 КЗпП України у зв'язку з вчиненням працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачка, застосовуючи фізичне насильство до учнів, що підтверджується письмовими поясненнями учнів, під час виконання посадових обов'язків вихователя, вчинила аморальний проступок, який не сумісний з продовженням її роботи на посаді вихователя групи продовженого дня в Романковецькій гімназії.

Посилання апеляційної скарги на недоведеність вчинення позивачкою аморального проступку, неправильне врахування неналежних доказів, спростовуються дослідженими судом та детально проаналізованими у мотивувальній частині доказами.

Зокрема, це пояснення позивачки, учнів, інших осіб, які містяться у відмовному матеріалі №52 зл/10 прокуратури Сокирянського району, що з достовірністю підтвердили наявність факту проступку позивачки, несумісного з продовженням виховної роботи.

Всупереч ст.60 ч.І ЦГЖ України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апелянтка не довела своїх вимог ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не спростувала факт побиття учня у школі.

Свій висновок суд зробив на підставі досліджених ним доказів, а протилежне твердження апелянта є надуманим і спростовується матеріалами справи та мотивувальною частиною рішення. %

Рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦГЖ України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: