печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення з квартири,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить заборонити ОСОБА_3 проживати в квартирі АДРЕСА_1 без належної згоди власників квартири; усунути перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири; визнати відсутність права у ОСОБА_3 проживати в спірній квартирі без належної згоди власників квартири; визнати відсутність у ОСОБА_2 права вільно, без згоди позивача, надавати для проживання іншим особам спірну квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1, в яку ОСОБА_2 у період відсутності позивача на території України, без належної згоди позивача як власника, вселив ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2002 р. є власником квартири АДРЕСА_1..

Позивач серед іншого порушив перед судом питання про заборону ОСОБА_3 проживати в спірній квартирі без належної згоди власників квартири.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що співвідповідач ОСОБА_2 без згоди позивача вселив в спірну квартиру ОСОБА_3, проживання якої в належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні належним йому майном.

Положення ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачити можливість такого порушення в майбутньому.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, яке на момент подання позову відсутнє, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

Наявний в матеріалах справи висновок дільничного інспектора міліції Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 від 28.07.2015 за зверненням позивача є належним та допустимим доказом чинення позивачу перешкод у користуванні квартирою, яка належить останньому на праві власності.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині заборони ОСОБА_3 проживати в квартирі АДРЕСА_1 без належної згоди позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки, позивач не довів наявність підстав передбачити можливість порушення відповідачами його права власності в майбутньому.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 386, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення з квартири, - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 проживати в квартирі АДРЕСА_1 без належної згоди ОСОБА_1

В задоволенні решти вимог позовної заяви - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Х.А. Гладун