Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнило, та остаточно просило стягнути зі ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2007 року № НЕТ0GA00001911 у сумі 58 006,32 доларів США, що еквівалентно 751 181 грн 84 коп. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 07 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № HETOGA00001911, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 22 250 доларів США терміном до 07 червня 2017 року та зобов'язалася повернути його та сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісію, а також інші витрати у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв'язку з невиконанням позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань утворилася заборгованість, яка станом на 16 жовтня 2014 року складає 78 389,31 доларів США, що еквівалентно 1 015 141 грн 56 коп., з яких: 19 604,26 доларів США - заборгованість за кредитом; 21 492,59 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 690,82 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 34 601,64 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 58 006,32 доларів США, що еквівалентно 751 181 грн 84 коп., з яких: 19 510,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 19 502,97 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 633,44 доларів США - заборгованість із комісії за користування кредитом; 16 359,68 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції у частині стягнення суми пені, зменшено стягнуту суму із 16 359,68 доларів США до 8 тис. доларів США, а відповідно і загальну суму - із 751 181 грн 84 коп. до 671 181 грн 84 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Судом установлено, що 07 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № HETOGA00001911, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 22 250 доларів США із цільовим призначенням: ремонт житла - 20 тис. доларів США; 2 250 доларів США - оплата страхових платежів, за умови сплати 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 07 червня 2017 року на умовах, визначених п. п. 2.2.2, 7.1 цього договору.

На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 взятих за кредитним договором зобов'язань 08 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Установлено, що позичальник ОСОБА_3 не виконувала належним чином умов кредитного договору від 07 червня 2007 року № HETOGA00001911, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 58 006,32 доларів США, що еквівалентно 751 181 грн 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 19 510,23 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 502,97 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 2 633,44 доларів США, а також пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16 359,68 доларів США.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 526, 533, 536, 610, 611, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 58 006,32 доларів США, що еквівалентно 751 181 грн 84 коп., з яких: 19 510,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 19 502,97 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 633,44 доларів США - заборгованість із комісії за користування кредитом; 16 359,68 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором.

Однак із указаними висновками в цілому не погодився апеляційний суд у частині визначення розміру пені та згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені із 16 359,68 доларів США до 8 тис. доларів США.

Проте із вищевказаними висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки таких суди дійшли, не встановивши всіх фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На порушення вищенаведених норм процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав належної оцінки як доказу укладеному між сторонами у справі кредитному договору, не дослідив ретельно його умов, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, п. 7.1 вищевказаного кредитного договору від 07 червня 2007 року № HETOGA00001911 передбачено, що періодом сплати кредиту є: із 07 до 14 числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується у момент надання кредиту) здійснюється щомісячним платежем у сумі 322,46 доларів США (а. с. 10).

Таким чином, умовами договору передбачено погашення кредитної заборгованості черговими платежами кожного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Разом із тим відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу; у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів; відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Однак вищевикладене залишилося поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду першої інстанції, який на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України помилково відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності до вказаних позовних вимог (а. с. 83), крім того, не надав належної правової оцінки поданому позивачем уточненому розрахунку кредитної заборгованості за період із 08 червня 2007 року до 16 жовтня 2014 року (а. с. 78-81).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не дослідив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, в результаті чого помилково залишив без змін рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303> ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак