Справа №584/606/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2330/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Путивльської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права забудовника гаража та погреба, визнання права власності на будівельні матеріали,

В С Т А Н О В И Л А:

В заяві про зміну позовних вимог від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_3 просила визнати за нею право забудовника гаража та погреба по вул. Калініна, 4 в м. Путивль та визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані для будівництва гаража та погреба.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити.

При цьому зазначає, що спірний гараж не є приналежністю квартири і має інше цільове призначення. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2014 року встановлено, що гараж збудований саме нею. Крім того, судом першої інстанції не було їй розяснено право на призначення експертизи для встановлення вартості будівельних матеріалів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в 1961 році Путивльська міська рада виділила земельну ділянку ПО «Сейм» під будівництво 16-квартирного житлового будинку та господарських будівель в кварталі №44 по вул. Калініна в м. Путивлі. Будинок по вул. Калініна,4 було побудовано в 1963 році і в цьому будинку отримала квартиру родина позивача (а.с. 6).

20 березня 1992 року ОСОБА_3 придбала у власність квартиру №5 в будинку по вул. Калініна, 4 в м. Путивлі (а.с. 7-8).

22 серпня 2003 року ОСОБА_3 подарувала цю квартиру ОСОБА_4 та передала їй у користування гараж з погрібом за цією ж адресою (а.с. 9,10).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Путивльської міської ради Сумської області про стягнення вартості гаража та моральної шкоди (а.с. 66-67).

З матеріалів справи також вбачається, що в 2011 році позивач зверталась до виконавчого комітету з заявою про прийняття в експлуатацію самовільно збудованого гаража, розташованого по вул. Калініна, 4, проте рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради від 24 березня 2011 року № 45 їй було відмовлено у наданні дозволу на видачу свідоцтва про право власності на самовільно побудований гараж (а.с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради від 20 жовтня 2011 року

ОСОБА_3 було відмовлено в укладанні договору оренди земельної ділянки для гаражного будівництва.

В 2012 році ОСОБА_3 зверталась до Головного управління Держкомзему у Сумській області щодо відведення земельної ділянки під вже збудований гараж, проте листом від 12 березня 2012 року № 03-П-50 їй було розяснено порядок використання співвласниками багатоквартирного жилого будинку земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди, прибудинкові територіі, та право на оскарження рішень органу місцевого самоврядування з цього питання (а.с. 17).

Відповідно до довідки Путивльського БТІ від 06 листопада 2015 року, вартість гаражу «Б3», розташованого за адресою: вул. Калініна, 4 в м. Путивль на 06.11.2015 року становить 11263 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів придбання таких будівельних матеріалів, їх кількість, наявність, вартість. Відмовляючи у визнанні права забудовника гаража та погреба суд вважав, що позивачем не доведено свого права на забудову гаража.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За положенням ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з розясненнями п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що в кінці 80-х років ОСОБА_3 без відведення земельної ділянки та за відсутності затвердженого проекту, був самовільно побудований гараж по вул. Калініна, 4 в м. Путивль.

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню позивачем у цій справі факт зведення саме нею цього приміщення, а отже й факт придбання нею будівельних матеріалів.

Тому, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали є безпідставними.

Проте, з матеріалів справи та пояснень самої ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції вбачається, що трьома мешканцями будинку до спірного гаража у подальшому було прибудовано ще три приміщення гаражів під єдиним дахом, що підтверджується абрисом та викопіюванням із плану двору будинку № 4 по вул. Калініна в м. Путивль за 1981 рік.

Вказані особи не були залучені до участі у справі, хоча вирішення вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на будівельні матеріали та реалізація нею цього права зачіпатиме їхні права та обовязки щодо обєктів нерухомості.

Крім того, вирішення спору без зазначених осіб є порушенням передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення зазначених вимог з виключенням з його мотивувальної частини висновків суду щодо недоведеності позивачем факту будівництва гаража за власні кошти, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

У звязку з тим, що будівництво гаража здійснено позивачем без відповідних дозволів на відведення земельної ділянки, дозволу міської ради на забудову та без затвердженого проекту такої забудови, висновок місцевого суду щодо відмови позивачу у задоволенні вимог про визнання за нею прав забудовника, ґрунтується на законі. Оскаржуване рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на будівельні матеріали частково змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки суду щодо недоведеності позивачем факту будівництва гаража за власні кошти.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -