У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що постановою суду від 6 березня 2002 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. На той час він працював підсобником господарства Кременецької школи-інтернат, проте 29 березня 2002 року звільнився і по даний час офіційно ніде не працює, займається різними заробітками. З лютого 2014 року по січень 2015 року він сплатив відповідачці 5 250 грн аліментів. На даний час його матеріальне становище погіршилось, він хворіє на ряд захворювань і немає можливості належно заробляти. Крім того, на його утриманні знаходиться також неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку із цим за ним виникла заборгованість зі сплати аліментів станом на 1 березня 2015 року у розмірі 4 648 грн 75 коп., від якої він просив суд його звільнити. Також з урахуванням наведених вище обставин позивач просив зменшити розмір аліментів і стягувати з нього 200 грн щомісячно на утримання сина.

У березні 2015 року із зазначеним вище зустрічним позовом до суду звернулася ОСОБА_4, зазначаючи, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_5 має хронічну хворобу, часто хворіє, навчається у 8 класі в м. Києві, у зв'язку з чим вона вимушена нести додаткові витрати на його лікування та утримання. Також з 1999 року вона не працює, отримуючи лише допомогу по безробіттю, а її стан здоров'я погіршився, вона часто лікується, для чого взяла кредит. Посилалась на те, що ОСОБА_3 є працездатним, їздить за кордон на заробітки і має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просила збільшити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 тис. грн щомісячно.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, визначений постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 березня 2002 року, і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 26 лютого 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову ОСОБА_3 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та вказано про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 9 липня 2015 року, тобто з дня набрання рішення суду законної сили. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Отже, судові рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та відмовляючи в позові ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_3 відсутній сталий заробіток, суд врахував його стан здоров'я та знаходження на утриманні неповнолітньої дочки, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також що рішенням суду від 22 жовтня 2014 року підприємницька діяльність СПД-ФО ОСОБА_3 припинена, наявність у нього майна, про яке стверджувала ОСОБА_4, документально не підтверджена, крім автомобіля «Фіат Дукато», а дані про перетин кордону не свідчать про те, що він їздить на заробітки за кордон та заробляє достатні кошти.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Постановою Кременецького районного суду від 6 березня 2002 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до повноліття дитини. На той час ОСОБА_3 працював підсобником господарства Кременецької школи-інтернат, з якої звільнився 29 березня 2002 року. Станом на 1 березня 2015 року заборгованість за аліментами становить 4 648 грн 75 коп. Син ОСОБА_5 навчається у 8 класі школи № 104 імені О. Ольжича Оболонського району м. Києва.

Судом також установлено, що на даний час до складу сім'ї ОСОБА_3 відносяться ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, ОСОБА_9 - брат.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зменшуючи розмір стягуваних з ОСОБА_3 аліментів, суд у порушення наведених вище норм матеріального та процесуального права достатніх, безспірних, належних та допустимих доказів, які б у своєму взаємозв'язку давали підстави для такого висновку, не навели, належної правової оцінки поданим позивачем доказам не дали, обмежившись лише формальним їх перерахуванням.

Зокрема, суд не надав належної правової оцінки показанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що позивач неофіційно працює у Польщі, підтвердженням чого є часті поїздки за кордон. Також не оспорювався факт наявності у позивача приватного жилого будинку, наявності підсобного домашнього господарства, автомобіля. Не врахування зазначеного є порушенням вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України про те, що визнані сторонами обставини не підлягають доказуванню.

Отже, висновок апеляційного суду про погіршення майнового стану позивача та його здоров'я після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів обґрунтовано на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, тому висновок суду про зменшення розміру аліментів є передчасним. Крім того, судом взагалі не оцінені доводи ОСОБА_4 про її та сина стан здоров'я, про підвищення рівня життя та про необхідність надання належної допомоги їх спільному сину, що є обов'язком батька.

Оскільки вирішення зустрічного позову залежить від вирішення позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зустрічного позову ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик