Справа № 505/2514/15-ц
Провадження № 2/505/1571/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді________________________________________

судді _______________________________________

при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів) представника громадськості розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА

"ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_1 УКРАЇНИ"

до

ОСОБА_2

третя особа:

ОСОБА_3

Про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 894-н від 18.10.2007 року.

У позовній заяві, позивач посилається на те, що згідно договору № 894-н від 18.10.2008 року ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 180 000 гривень 00 копійок. Кредит надано з терміном остаточного погашення до 18 жовтня 2017 року, із розрахунку 15,5 % річних та на умовах визначених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору банком 18.10.2007 року із іпотекодавцем ОСОБА_2, укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є: компютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня 109-А, загальною площею 41,4 кв.м..

АТ Ощадбанк належним чином виконав свої зобовязання по кредитному, договору. Банком були надані кошти в сумі 180 000,00 грн.

Проте, в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_3 своїх зобовязань по поверненню кредиту не виконує. Сума заборгованості станом на 26.03.2014 року, складає - 313 858,15 гривень, з яких:

- Прострочений основний борг по кредиту - 161 000,00 грн.;

- Прострочені проценти за користування кредитом - 86 209,74 грн.;

- Прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 10 340,50

грн.;

- Пеня за прострочений основний борг по кредиту - 26 564,28 грн.;

- Пеня за прострочені проценти за користування кредитом 24 951,82 грн.;

- Пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 4 791,81 грн.

Згідно п.п. 4.3.2 кредитного договору № 894-н ОСОБА_3, зобовязалась точно в строки повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки і та на умовах, що визначені цим Договором.

Відповідно до п.п. 4.2.2 кредитного договору № 894-н ОСОБА_1 має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 4.1 іпотечного договору від 18 жовтня 2007 року у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору, іпотекодержатель пропонує іпотекодавцю на протязі 30 днів самостійно реалізувати передане в заставу майно, що підтверджується надсиланням вимоги про звільнення приміщення та про усунення порушень від 03.04.2014 року.

Так 03.04.14 року банком на імя ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 поштою рекомендованим листом з повідомленням за вихідним № 560 було направлено вимогу про звільнення приміщення, та за вихідним № 559 вимогу про усунення порушення, в яких зазначалося, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 року в 30-денний строк з моменту отримання цих вимог АТ «Ощадбанк» буде змушений в рахунок погашення зазначеного боргу звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.10.2007 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено АТ «Ощадбанк» у спосіб, передбачений статтею №33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.п. 4.3 іпотечного договору, при порушенні умов кредитного договору та договору застави на протязі строку дії кредитного договору, передане в іпотеку майно переходить у власність іпотекодержателя для подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 жовтня 2007 року - компютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вулиця 50 років Жовтня, 109-А загальною площею 41,4 кв.м., який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 31.08.2005 року Котовським міськвиконкомом, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 року на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління AT „Ощадбанк, розмір якої становить - 313 858 гривень 15 копійок.. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета ; іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Встановити початкову ціну предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 18.10.2007 pоку, що підлягає визнанню незалежним субєктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» філією - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк». Передати в управління AT Ощадбанк предмет іпотеки - компютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вулиця 50 років Жовтня, 109-А на період до його реалізації, надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета іпотеки та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду від 30.10.2014 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено повністю. Ухвалою від 16.07.2015 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Котовського міськрайонного суду від 30.10.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

09.11.2015 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов, в якому останній просить відмовити позивачу ПАТ «Держаний ощадний банк України» в задоволені позовних вимог про зверненя стягнення на предмет іпотеки, визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 18.10.2007 року, укладеним між ПАТ «Держаний ощадний банк України» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №894-н від 18.10.2007 року між ПАТ «Держаний ощадний банк України» та ОСОБА_3 та зняти заборону відчуження, накладену приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 18.10.2007 року (зареєстровано в реєстрі 150/2007).

У судове засідання представник позивача не зявився, просив розглянути справу у його відсутність, первісні позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити та відмовити в зустрічному позові.

Представник відповідача в судове засідання 21.12.2015 року не зявився, просив справу розглянути без його участі. Просив відмовити в задоволені первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. У зустрічному позові, який просив вважати також запереченням на первісний позов наполягає на застосуванні строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав, оскільки предявленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен був предявити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років в межах строку позовної давності. Стверджує, що звернення стягнення на предмет іпотеки належний іпотекодавцю, що не є боржником, при наявності попереднього стягнення заборгованості з основною боржника та часткового виконання рішення про стягнення заборгованості з боку основного боржника є подвійним стягнення однієї і тієї ж заборгованості на користь кредитора. Просить суд відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Третя особа в судове засідання не зявилась неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила.

Дослідивши матеріали справи №505/3222/14-ц та справи №2-1256/2010 р., суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні судом встановлено, що згідно кредитного договору від 18.10.2008 року № 894-н ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 180 000 гривень 00 копійок. Кредит надано з терміном остаточного погашення до 18 жовтня 2017 року, із розрахунку 15,5 % річних та на умовах визначених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору банком, 18.10.2007 року із іпотекодавцем ОСОБА_2, укладено іпотечний договір, предметом якого є комп'ютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня 109-А, загальною площею 41,4 кв.м.(.с. 6-12)

Рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.07.2010 року задоволено позов Котовського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі АБ «Ощадбанк» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. та кредитним договором № 981-н від 24.06.2008 р. на загальну суму 814901,85 грн. (а.с. 133-134)

Відповідно до даного рішення від 19.07.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. в розмірі 186212 грн.

Вказане рішення набрало чинності 30.07.2010 року, були виписані виконавчі листи та предявлені до виконання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в Аналізі судової практики щодо застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку, як заставу нерухомого майна від 01.02.2015 року, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Частинами 1-3 ст.212 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України).

Досліджуючи іпотечний договір б/н, укладений 18 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, як іпотекодаржателем, та ОСОБА_2, як іпотекодавцем, суд звертає увагу на те, що у вступній частині договору, при визначенні сторін, передбачено, що стороною 2 цього договору є «громадянин України ОСОБА_2, надалі за текстом «Іпотекодавець», […] що є майновим поручителем за зобовязання фізичної особи ОСОБА_3, по кредитному договору №894-н від 18 жовтня 2007 року. Договір чи його частина не визнаний недійсним, не оспорюється у встановленому законом порядку.

Крім того, пунктом 2.1. кредитному договору №894-н від 18 жовтня 2007 року передбачено, що «Виконання позичальником зобовязань за цим Договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня 109-А ».

З огляду на викладене, оцінюючи іпотечний договір б/н від 18 жовтня 2007 року, як отриманий в ході розгляду справи та досліджений в судовому засіданні доказ, суд визнає його належним і допустимим для використання в процесі доказування, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, підтверджує обставини, що підлягають доказуванню, перебуває в обєктивному взаємозвязку з іншими доказами, сумнівів у його достовірності немає. Вказівка у вступній частині цього договору на основне зобовязання між іпотекодержателем та позичальником чітко свідчить про дійсні та справжні наміри сторін при його укладенні.

Згідно з п.п.2.3.2 іпотечного договору б/н від 18 жовтня 2007 року, у разі непогашення боржником кредиту або несплати процентів у встановлені кредитним договором строки, а також погашення кредиту або сплати процентів не в повному обсязі, використовуючи заставне майно, Іпотекодержатель для реалізації заставленого майна укладає угоди з третіми особами у відповідності до чинного законодавства.

Пунктом 5.1 іпотечного договору б/н від 18 жовтня 2007 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до припинення основного зобовязання.

Судом установлено, що 16 жовтня 2009 року Котовський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі АБ «Ощадбанк» звернувся до суду зі позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.148).

Рішенням Котовського міськрайонного суду від 30.11.2009 року задоволено позов Котовського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі АБ «Ощадбанк» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. та кредитним договором № 981-н від 24.06.2008 р. на загальну суму 719385,31 грн. (а.с.149-150)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.04.2010 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Котовського міськрайонного суду від 30.11.2009 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.(а.с.151)

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.07.2010 року позовні вимоги Котовського міжрайонного прокурора в інтересах ВАТ «Ощадбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. та кредитним договором № 981-н від 24.06.2008 р. на загальну суму 814901,85 грн. (а.с. 133-134, 152-153)

Відповідно до даного рішення від 19.07.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. в розмірі 186212 грн.

Рішення набрало законної сили 30 липня 2010 року та 22 квітня 2011 року видано відповідний виконавчий лист (а.с.154).

З метою обґрунтування звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, суду представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р., за яким станом на 26.03.2014 року у третьої особи-позичальника перед позивачем-правонаступником кредитора існує заборгованість в загальному розмірі 313858,15 грн., яка складається зі:

- Прострочений основний борг по кредиту - 161 000,00 грн.;

- Прострочені проценти за користування кредитом - 86 209,74 грн.;

- Прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 10 340,50

грн.;

- Пеня за прострочений основний борг по кредиту - 26 564,28 грн.;

- Пеня за прострочені проценти за користування кредитом 24 951,82 грн.;

- Пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 4 791,81 грн.

(а.с.13).

Листами-вимогами ПАТ «Державний ощадний банк України», адресованими ОСОБА_2 03.04.2014 року № 559 та №560 (а.с.24-25), адресату запропоновано у тридцятиденний термін з дня одержання листа погасити прострочену заборгованість за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. в сумі 313858,15 грн. та попереджено їх про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.572, ч.1 ст.575 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

За умови предявлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання, про що зазначає Верховний Суд України у своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 7.8 кредитного договору № 894-н від 18.10.2007 р. сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 3 років для всіх грошових зобовязань.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14 та в постанові від 1 липня 2015 року №6-331цс15.

Банк, скориставшись своїм правом, змінив строк виконання зобовязань за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. та прокурор звернувся до суду в інтересах Банку з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за основним зобовязанням 16 жовтня 2009 року (рішення по справі ухвалено 19 липня 2010 року, набрало законної сили 30 липня 2010 року). При цьому вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки предявлено до суду 28 липня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, у звязку зі спливом строку позовної давності право вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» є припиненим, а отже зобовязання позивача за зустрічним позовом є припиненим.

З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 14980835 вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки 4687 від 18.10.2007 року накладено заборону на відчуження компютерного центру з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня 109-А, належний ОСОБА_2 (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зважаючи на те, що зобовязання ОСОБА_2 за договором іпотеки від 18.10.2007 року перед позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом є припиненим, суд вважає, що відсутні правові підстави для обтяження нерухомого майна, належного позивачу за зустрічним позовом, тому позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 254, 256, 258, 261, 266, 267, 321, 391 ,526, 530, 610, 611, 631, 1048, 1050 ЦК України, Законом України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року з наступними змінами, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Визнати іпотеку відповідно до Договору іпотеки від 18.10.2007 року реєстровий № 4687, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_4, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, такою, що припинена.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна компютерного центру з торгівельним салоном, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня 109-А належний ОСОБА_2, накладену приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_4, на підставі Договору іпотеки від 18.10.2007 року реєстровий № 4687, реєстраційний номер обтяження 5861615, та вилучити вказаний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.П. Драгомерецька