Справа № 296/6589/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"17" грудня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Давиденко В.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинське" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

СТОВ "Ліщинське" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 21832,00 грн. боргу за договором позики, 6571,12 інфляційних та 193,80 грн. 3% річних, з ОСОБА_2 100 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.02.2014р. на підставі укладеного між СТОВ "Ліщинське" та ОСОБА_1 договору позики від 04.02.2014р. останній отримав позику в сумі 25000,00 грн. На забезпечення виконання договору позики 06.02.2014р. між СТОВ "Ліщинське" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Надані кошти ОСОБА_1 мав повернути в строк до 03.02.2015р., однак свої зобовязання виконав частково, сплативши лише 3168,00 грн. Позивач надсилав відповідачам листи-вимоги про повернення коштів, однак вони виконані не були.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою оголошення в газеті «Урядовий курєр».

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст.224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2014р. між СТОВ "Ліщинське" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір позики, згідно п.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 25000,00 грн. (а.с.4).

Згідно п.5.2 договору позичальник зобовязаний повернути всю позику до 03.02.2015р.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 06.02.2014р. між СТОВ "Ліщинське" (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки, згідно п.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязків ОСОБА_1 по договору позики від 04.02.2014р., в частині зобовязань кредитора по поверненню суми позики до 03.02.2015р. (а.с.5).

Відповідно до п.3 договору сторони домовились, що поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники щодо виконання боржником зобовязань за основним договором в розмірі 25000,00 грн.

Пунктом 4 договору сторони погодили, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, що дорівнює 200,00 грн.

Як вбачається з видаткового касового ордеру від 18.02.2014р., ОСОБА_1 отримав від СТОВ "Ліщинське" 25000,00 грн. позики (а.с.7).

26.05.2014р. ОСОБА_1 повернув частину позики в сумі 3168,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №72 (а.с.8).

02.03.2015р. позивач направив ОСОБА_1 лист №48 з вимогою повернути решту позики в сумі 21832,00 грн. (а.с.9).

02.04.2015р. лист-вимогу також було направлено позивачем ОСОБА_2 про сплату 200 грн. (а.с.6).

Зазначені вимоги відповідачами виконані не були.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, зокрема, договором позики від 04.02.2014р., підтверджується, що ОСОБА_1 отримав від позивача грошові кошти в сумі 25000 грн. та на даний час борг не повернув у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 21832,00 грн. заборгованості за договором позики, з ОСОБА_2 100,00 грн. є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що нарахування 6571,12 грн. інфляційних та 3% річних в сумі 193,80 грн. проведено згідно вимог чинного законодавства та підлягає стягненню з ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, 23.06.1987р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинське", , місцезнаходження: Житомирська область, Житомирський район, с.Ліщин, вул.Леніна, 3-А, 28596,92грн. заборгованості та 284,96грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.07.1985р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинське", , місцезнаходження: Житомирська область, Житомирський район, с.Ліщин, вул.Леніна, 3-А, заборгованість у сумі 100,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак