Справа №694/1709/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16.10.2015 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Одночасно ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на належне майно ОСОБА_2, а саме:

-двокімнатну квартиру №14, що знаходиться у м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд 3;

-? частку двокімнатної квартири №18, що знаходиться в м. Одеса по вул. Варненська, 18;

-будинок №36, що розташований у м. Звенигородка по вул. Кірова, Черкаської області;

-? частку однокімнатної квартири №5, що знаходиться у м. Макіївка по вул. Середи, буд №7;

-будинок №5, що розташований у смт. Степанівка, Сумського району, Сумської області по вул. Набережна;

-нежитлову будівлю, що знаходиться у м. Звенигородка, Черкаської області по вул. Радянська площа, буд 21/63;

-трикімнатну квартиру №22, що знаходиться у м. Харків по проспекту Гагаріна, буд 165, корпус 2.

Сторони до суду не викликались, в порядку ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа в день її надходження без виклику відповідача та інших осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ст. 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких відноситься накладення арешту на майно або грошові кошти, заборона вчиняти певні дії, встановлення обовязку вчинити певні дії ті інші види.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В заяві позивача відсутні будь-які фактичні дані, які б обґрунтовували необхідність застосування вказаних в ній заходів забезпечення позову, а лише вказано, що їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому на підставі чого позивач дійшов такого висновку не вказано.

Крім того, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22 грудня 2006 року, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглянувши заяву, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки заявником не наведено достатніх підстав відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України та не надано достатніх доказів, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, зокрема не надано доказів того, що відповідач може розпорядитись майном, що в майбутньому ускладнить виконання рішення суду, не наведено жодного доводу припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, заходи забезпечення позову, про вжиття яких ставить питання позивач, явно не являються співмірними з заявленими позовними вимогами про стягнення боргу, оскільки ціна позову вказана 333364,28 грн., а арешт позивач просить накласти на сім об`єктів нерухомого майна, вартість яких є значно більшою аніж ціна позову, тому суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209,293 ЦПК України, п.п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суд,

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.І. Сакун