АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8619/14-ц 22-ц/774/1372/К/15
Справа № 182/8619/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Номер провадження 22-ц/774/1372/К/15 Бабаніна В.А.
Категорія 27 (IV) Доповідач - Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Савіної Г.О.

при секретарі: Голуб О.О.

за участі: представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича;

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

10 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі-Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 11.11.2005 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір б/н, згідно умов якого Позичальник отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 2 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором, 11 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки відповідно до якого він відповідає перед банком за виконання договору в тому ж розмірі що і боржник.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за Договором, станом на 09.09.2014 року, утворилась заборгованість у розмірі - 10221,10 грн.

Від цієї суми заборгованості позивач віднімає 3 937 грн. 28 коп., яка була задоволена судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2008 року та стягнута з ОСОБА_3 на користь банку. Різниця становить - 6 283 грн. 82 коп., а з урахуванням штрафних санкцій сума заборгованості становить 7098,01 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням суду від 18 травня 2015 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором б/н від 11.11.2005 року, яка станом на 09.09.2014 року, складає 6283 грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі штрафів та в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України, до вказаних вимог, оскільки відповідачами не заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності. Крім того суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки, оскільки ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того поза увагою суду залишився п.11 умов договору поруки, яким строк позовної давності встановлено 5 років.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 6283,82 грн. та відмові в цій частині в задоволенні позову посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що суму заборгованості було стягнуто судовим наказом від 23.10.2008 року, який є чинним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що не заперечується сторонами.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У порушення умов Договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 09.09.2014 року, існує заборгованість у розмірі - 10221,10 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 1048,69 грн.; заборгованість за відсотками - 9172,41 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 314,19 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором та заборгованість за відсотками, проте не підлягають стягненню штрафи (фіксована частина та процента складова), оскільки вказані вимоги заявлені поза строку позовної давності.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що порука останнього по взятих на себе зобов'язаннях по договору поруки припинена.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача штрафів (фіксована частина та процента складова) та відмови в задоволенні позову до ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Згідно п.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник повинна погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 8.6 Умов та Правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу.

Відповідач, підписом у заяві, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір.

При укладанні Договору сторони керувались ч. І ст.634 ЦК України.

Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони і договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідач своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, тому, відповідно до умов Договору, має сплатити передбачений п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності стосовно штрафів є необґрунтованим, оскільки нарахування штрафів передбачено умовами Договору.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процента складова) за невиконання умов кредитного договору, а саме: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 314,19 грн.

Також колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_7

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, суд першої інстанції виходи з того, що порука останнього по взятих на себе зобов'язаннях по договору поруки припинена у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем по справі ОСОБА_6, не ставилось питання про застосування строку позовної давності, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача стосовно ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що суму заборгованості за кредитним договором було стягнуто судовим наказом від 23.10.2008 року, який є чинним колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Видача судового наказу в 2008 році не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не тягне за собою припинення нарахування відсотків за користування неповернутими кредитними коштами, а також нарахування інших платежів, передбачених кредитним договором до повного повернення позичальником отриманої суми кредиту.

Сума заборгованості за кредитним договором станом на 09.09.2014 року становить 10221,10 грн., тому при вирішенні питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором судом апеляційної інстанції враховано, що суму 3 937 грн. 28 коп. було стягнуто судовим наказом, на яку необхідно зменшити основну заборгованість.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги позивача, відхилення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та скасуванню рішення суду, на підставі п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, із ухваленням нового рішення по справі про повне задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.303, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року задовольнити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року скасувати та ухвали нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7098 (сім тисяч дев'яносто вісім) 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. в рівних частинах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: