У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Хилевича С.В.

Секретар судових засідань ОСОБА_1

З участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, 02 березня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір кредиту. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2015 року має заборгованість 12337,21 грн.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в позовній заяві помилково зазначено дату укладення кредитного договору 17.01.2006 рік.

Зазначає, що наявність судових наказів виконаних через чотири роки після їх ухвалень не позбавляє позивача на отримання процентів, неустойки за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором. Проте суд першої інстанції не звернув уваги, що судовим наказом від 02.10.2007 року кредитний договір №б/н від 02.03.2006 р. не розірвано, а тому відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання не припинено, бо належним чином не виконано. Крім того, судовий наказ від 02.10.2007 р. було виконано лише в серпні 2011 р., а тому проценти за користування кредитом продовжувались нараховуватись на підставі ст.ст. 598, 599, 610, 625-629, 1048 ЦК України.

Посилається на правову позицію Верховного суду України, відповідно до якої дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених угодою до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Просить оскаржуване рішення Рівненського районного суду від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про її відхилення з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву, яка разом з памяткою клієнта та «Умовами і Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6, 7-12).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку ОСОБА_2. підтвердила у анкеті-заяві, власноручно підписавши її (а.с.6).

Відповідно до п.3.1 «Умов та правил надання банківських послуг» банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно відповіді Управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №3232/04-04 від 04.08.2011 року, з пенсії ОСОБА_2 проводилися відрахування по судових наказах №2-н505 від 02.10.2007 року та №2-н-472 від 18.09.2007 року виданих Рівненським районним судом Рівненської області, відповідно до яких з ОСОБА_2 на користь «ПАТ КБ «Приватбанк» стягувалась заборгованість на суму 5801,78 грн. Утримання проводилось з 01 листопада 2008 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 20 % пенсії. Станом на 01.09.2011 року заборгованість утримана в повному розмірі (а.с.27-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Отже, один з таких судових наказів, як зазначив суд першої інстанції, був виданий про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ „Приватбанк відповідно до умов укладеного договору від 02.03.2006 року.

Як видно з матеріалів справи ПАТ КБ «Приватбанк» в серпня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, вказавши, що між ними укладено кредитний договір №б/н від 17.01.2006 року, а не 02.03.206 року. Також зазначено, що відповідачка отримала кредит в розмірі 5200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Проте, як видно з анкети-заяви ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6).

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, в рахунок заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 12337,21 грн. станом на 30.06.2015 рік ПАТ КБ «Приватбанк» включив 2000 грн. заборгованості за кредитом; 9273,53 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 563,68 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Проте даний розрахунок здійснений з моменту надання та отримання кредитної послуги, та в нього не включена утримана заборгованість по виконавчим листам.

Оскільки всупереч вимог ст. ст. 58, 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надав на підтвердження доводів позову належних та переконливих доказів, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: О.В.Оніпко

ОСОБА_3