У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, треті особи: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання втратившими право користування квартирою та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_10, на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, треті особи: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання втратившими право користування квартирою та виселення звернувся ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно договору дарування від 30 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2013 року. Відповідачі з 1997 року у спірній квартири не проживають. 14 грудня 2012 року під приводом проведення судової експертизи потрапили до спірної квартири та виходити з цієї квартири відмовилися, оскільки вони в ній зареєстровані і це їх місце проживання.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги і остаточно просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та виселення з неї.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 23 листопада 1985 року по 21 листопада 2011 року, що підтверджується копією рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року. У 1980 році ОСОБА_5 була зареєстрована у АДРЕСА_1 як дружина позивача, тобто як член сім'ї. З 1988 року в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_6, з 1989 року зареєстрована ОСОБА_7, які є доньками позивача, а в 2009 році була зареєстрована і онучка позивача - ОСОБА_8 Всі зазначені особи були зареєстровані як члени сім'ї позивача, який згодом став власником спірної квартири. Факт самовільного вселенні відповідачів та добровільне залишення спірної квартири не знайшов свого підтвердження, позивачем не доведено. Відповідачі тимчасово залишали спірне житлове приміщення, оскільки після смерті матері, в квартирі робився ремонт, під час якого позивач вигнав ремонтників та замінив у дверях замки, не надавши відповідачам ключі і таким чином обмеживши їм доступ до спірної квартири. Відповідачі намагалися вселитися в квартиру, заявивши відповідні вимоги до позивача. Втім повернулися до неї скориставшись першою нагодою доступу до квартир - проведення судової будівельно-технічної експертизи, що не заперечувалось відповідачами та позивачем, та не заперечувалось позивачем про проведення ремонту в квартирі та заміну замків до вхідних дверей і не надання нових ключів відповідачам. Позивачем також не заперечувалось, що відповідачі були вселені до спірної квартири як члени його сім'ї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позивачем його позовних вимог.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій є такими, що відповідають встановленим обставинам у справі та підтверджено матеріалами справи.

Суди попередніх інстанцій вірно визначилися з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами, надали їм належну правову оцінку, вірно застосували до спірних правовідносин норму матеріального права та обґрунтовано дійшли висновку про відмов у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів по справі.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_10, на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Коротун В.М., Маляренко А.В., Попович О.В.