Справа № 507/1349/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р.

Любашівський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді Гнатюка В.О.

при секретарі Гончар В.В.,

за участю представника позивача

адвоката ОСОБА_1, представника відповідача

ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Любашівка в залі суду справу за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «БОН» в особі голови ф/ г «БОН » ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину ,

встановив :

27.09.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом З урахуванням змінених вимог обгрунтовує свої вимоги тим , що він являється власником земельної ділянки площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 від 07.04.2004 р.

У 2008 році він працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , у зв»язку з чим він вимушений був звернутись до ОСОБА_2 та запропонувати йому купити у нього вказаний державний акт. Від ОСОБА_2 він отримав 16000 гривень , передавши останньому державний акт.

Крім того , позивач зазначив , що 16000 гривень для нього є дуже велика сума. Він сподівався , що назбирає ці гроші та викупить свій державний акт у ОСОБА_2 Однак його мізерної заробітної плати ледь вистачало на харчування і комунальні послуги.

У 2015 р. його син ОСОБА_6 повернувся додому після мобілізації та проходження служби в якості учасника АТО та надав йому фінансову допомогу з метою повернення земельної ділянки в судовому порядку.

Посилаючись на те , що під час зазначеної угоди діяв мораторій на купівлю- продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення та на нікчемність укладеного правочину , просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину : угоди купівлі - продажу земельної ділянки площею 3,77 га, кадастровий номер :01:022:0128 , зобов»язавши ОСОБА_2 повернути йому зазначену земельну ділянку та не чинити йому перешкод у її користуванні.

Позивач також звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом , зазначивши , що через скрутне матеріальне становище не міг зібрати кошти у розмірі 16000 гривень , що є для нього великою сумою, щоб повернути їх ОСОБА_2 У 2015 р. його син ОСОБА_6 надав йому матеріальну допомогу для того , щоб він зміг повернути земельну ділянку в судовому порядку. Позивач також вказує на те , що йому як простій сільській людині не було відомо , що згідно з Законом було виключено частину 4 статті 258 ЦК України , якою встановлювалася позовна давність у десять років до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Крім того , позивач посилається на те , що у нього не вистачало коштів навіть на найнеобхідніше , не говорячи про сплату коштів в порядку реституції у розмірі 16000 гривень та оплату судових витрат . І тільки завдяки тому , що його син , повернувшись з зони АТО , надав йому матеріальну допомогу він відразу звернувся до суду з даним позовом. Тому він просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити йому строк на звернення до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив , що приблизно вісім років назад працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , яку він повинен був відшкодувати власнику. Оскільки у нього не було таких грошей , то він запропонував ОСОБА_2 купити у нього належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751, на що останній погодився.

ОСОБА_2 передав йому 16000 гривень , які він віддав власнику магазина , а державний акт він передав ОСОБА_2 З тих пір своєю земельною ділянкою не користується і не отримує орендної плати. У 2015 році його син повернувся з зони АТО і надав йому матеріальну допомогу з метою повернути дану земельну ділянку в судовому порядку , оскільки він виявив бажання займатись сільським господарством.

Відповідач голова ф/г «БОН» ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що до спірної земельної ділянки він ніякого відношення не має Дану земельну ділянку він обробляє за проханням ОСОБА_2 як фізичної особи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив , що років вісім назад за проханням ОСОБА_4, якому через виниклі у нього проблеми потрібні були кошти, купив у останнього належну йому земельну ділянку за 16000 гривень. Оскільки на той час існував мораторій на купівлю продаж земель господарського призначення , то він домовився з ОСОБА_4 , що коли мораторій буде знятий , то вони укладуть дану угоду в установленому законом порядку.

Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В силу ч. 1 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як зазначено у ч. 2 цієї статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Судом установлено , що позивач являється власником земельної ділянки площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 ,розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 від 07.04.2004 р.( а.с.-5 )

З довідки відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за 31-1518-0.13-3945/2-15 від 03.09.2015 вбачається , що згідно даних Відділу земельна ділянка площею 3,77 га , належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751

Даний факт також підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за № 9-1518-99.13-1310/15-15 від 03.12.2015 р. , у якому зазначено , що ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди за № 16 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_4 пояснив , що приблизно вісім років назад працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , яку він повинен був відшкодувати власнику. Оскільки у нього не було таких грошей , то він запропонував ОСОБА_2 купити у нього належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751, на що останній погодився .ОСОБА_2 передав йому 16000 гривень , які він віддав власнику магазина , а державний акт він передав ОСОБА_2 З тих пір своєю земельною ділянкою не користується і не отримує орендної плати. У 2015 році його син повернувся з зони АТО і надав йому матеріальну допомогу з метою повернути дану земельну ділянку в судовому порядку , оскільки він виявив бажання займатись сільським господарством.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 підтвердив пояснення позивача. Він також пояснив , що укладав угоду з позивачем як фізична особа і що між ним та позивачем була досягнута домовленість про те , що коли буде знятий мораторій на купівлю - продаж земель сільськогосподарського призначення, то вони оформлять договір купівлі продажу вказаної земельної ділянки в установленому порядку.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив , що земельну ділянку , яка належить позивачу , він обробляє за проханням ОСОБА_2 як фізичної особи. З позивачем відносно спірної земельної ділянки він не має ніяких відносин.

З довідки відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за 31-1518-0.13-3945/2-15 від 03.09.2015 вбачається , що згідно даних Відділу земельна ділянка площею 3,77 га, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 , в оренді не перебуває.

У листі Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області за № 2085 від 07.12.2015 р. зазначено , що ОСОБА_4 - житель с. Янишівка являється одноосібником по Бобрицькій сільській раді.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно договір оренди спірної земельної ділянки ні з ким не укладено , будь - які обтяження відсутні (а.с. 6 ).

Таким чином , на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку , що правочин купівлі - продажу спірної земельної ділянки , укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , є нікчемним як такий , що порушує публічний порядок в силу спрямованості на незаконне заволодіння майном , оскільки в судовому засіданні безспірно було встановлено, що на момент укладення даної угоди діяв мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому належить застосувати наслідки нікчемності , укладеного між сторонами правочину, зобов»язавши ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 16000 гривень , а ОСОБА_2 Олексійовича- повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 , що розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вимога позивача про зобов»язання відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою не підлягає задоволенню , оскільки така вимога відноситься до негаторного позову , тобто вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном не пов»язана із позбавленням володіння. Тому суд вважає , що дана вимога заявлена передчасно і не може бути задоволена.

У позові до відповідача голови ф/ г «БОН » ОСОБА_5 належить відмовити , оскільки судом встановлено , що спірна земельна ділянка не знаходиться у його володінні

Суд не погоджується з таким аргументом відповідача ОСОБА_2 , що позивач не є власником спірної земельної ділянки , оскільки у нього немає оригіналу державного акта на право власності на дану земельну ділянку і його право власності не зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно, виходячи з того , що відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за № 9-1518-99.13-1310/15-15 від 03.12.2015 р. ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди за № 16 . Що стосується відсутності реєстрації права власності позивача на дану земельну ділянку , то як пояснив в судовому засіданні позивач він передав оригінал державного акта приблизно вісім років назад ОСОБА_2 , що спочатку в якості свідка визнав відповідач ОСОБА_2 , заявивши в подальшому , що не пам»ятає , чи отримував він державний акт від ОСОБА_4 Відсутність державного акта у позивача унеможливила внесення відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо права власності позивача на спірну земельну ділянку.

Не заслуговує на увагу і такий аргумент відповідача ОСОБА_2 як відсутність предмета спору з посиланням на те , що немає жодних письмових документів , які б підтверджували угоду купівлі- продажу зазначеної земельної ділянки , виходячи з наступного . Як пояснили в судовому засіданні позивач та відповідач ОСОБА_2 на виконання даної угоди ОСОБА_2 передав позивачу 16000 гривень , а позивач передав ОСОБА_2 державний акт і фактично спірну земельну ділянку. При цьому між ними була досягнута домовленість , що в подальшому , коли буде знятий мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення .вони укладуть дану угоду в установленому порядку. В судовому засіданні знайшло підтвердження те , що з моменту укладення даної угоди позивач не користується вказаною земельною ділянкою і не отримує орендної плати. Як пояснив в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_5, він в даний час обробляє за проханням відповідача ОСОБА_2 належну позивачу земельну ділянку.

Суд вважає , що позивачу належить поновити строк давності на звернення до суду з даним позовом , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України , якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності , порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної давності , посилаючись на те , що причина її пропущення , пов»язана з його незадовільним матеріальним станом. Суд дійшов висновку , що таке посилання на причину пропущення позовної давності заслуговує на увагу, виходячи зі слідуючого.

Строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду з урахуванням прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 р. № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» сплив 15.01.2015 р. Позивач зазначає , що він не звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності , оскільки у нього не було коштів навіть на найнеобхідніше , а тим більш на повернення 16000 гривень ОСОБА_2 в порядку реституції та сплати судового збору , що є для нього дуже великою сумою. І тільки , коли його син повернувся з зони АТО і запропонував йому матеріальну допомогу , у нього появилась можливість звернутись до суду за захистом своїх прав. Суд вважає , що у позивача дійсно були відсутні кошти , необхідні для звернення до суду . Така позиція суду ґрунтується на тому , що в судовому засіданні було встановлено , що з вини позивача була причинена шкода у розмірі 16000 гривень , яку йому необхідно було відшкодувати , що й стало причиною продажу ним належної йому земельної ділянки ОСОБА_2 Позивач вказав , що він прагнув викупити свій державний акт у ОСОБА_2 Однак необхідну грошову суму йому зібрати не вдалось. Крім того , з моменту передачі земельної ділянки ОСОБА_2 позивач не отримував доходів від неї до цього часу , весь час проживав у селі. Все це свідчить про незадовільний матеріальний стан позивача.

Приймаючи рішення про поновлення строку позивачу на звернення до суду суд враховує , що позивач був вимушений укласти угоду купівлі продажу належної йому земельної ділянки , оскільки йому необхідно було погасити борг , який виник з його вини , а також те, що правочин укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 порушує публічний порядок в силу спрямованості на незаконне заволодіння майном фізичної особи , тому є нікчемним.

На підставі викладеного , керуючись ст. 10 , 60 , 212 , 213 , 215 , ЦПК України ст..ст.215, 216 , 228, 267 ЦК України , суд

вирішив :

Позов ОСОБА_4 до фермерського господарства «БОН» в особі голови ф/г «БОН » ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину задовольнити частково

Поновити ОСОБА_4 строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Зобов»язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 16000 ( шістнадцять тисяч ) гривень.

Зобов»язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 3,77 га , кадастровий номер :01:022:0128 , що розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У позові до ОСОБА_5 та в іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Любашівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя В.О. Гнатюк

.