АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4609/15 Головуючий 1 інст. - Крівцов Д.А
Справа № 643/7756/13-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною

скаргою Вельковського Станіслава Володимировича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Чідубема про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП «Факторинг Україна») в особі Кудряшової Ірини Анатоліївни звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Чідубема про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

На обґрунтування позивач вказав, що 08 серпня 2007 року з Закритим акціонерним товариством «ОТП «Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк», укладено договір № GNL-701/723/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 46 284 доларів США 00 центів зі сплатою 5,99% річних з кінцевою датою погашення 08 серпня 2022 року. Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-701/723/2007.

17 червня 2008 року з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк», укладено договір № МL-701/367/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 30 450 доларів США 00 центів зі сплатою 5,99% річних з кінцевою датою погашення 19 червня 2023 року. Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з ОСОБА_4 укладено договір поруки № SR-701/367/2008.

Однак умови кредитних договорів виконані не були, у зв'язку з чим станом на 08 травня 2014 року утворилась заборгованість: за Договором кредиту № GNL-701/723/2007 - в загальному розмірі 2 934 478 грн. 42 коп. (за тілом кредиту - 45 093 долари США 87 центів, що еквівалентно 522 773 грн. 23 коп., за процентами - 9 338 доларів США 55 центів, що еквівалентно 108 261 грн. 81 коп., за пенею - 2 303 443 грн. 38 коп.), за Договором кредиту № МL-701/367/2008 - в загальному розмірі 1 939 733 грн. 87 коп. (за тілом кредиту - 30 149 доларів США 75 центів, що еквівалентно 349 526 грн. 05 коп., за відсотками - 5 830 доларів США 89 центів, що еквівалентно 67 597 грн. 50 коп., за пенею - 1 522 610 грн. 32 коп.

29 червня 2010 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права вимоги за даними договорами.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість за Договором кредиту № GNL-701/723/2007 - в загальному розмірі 2 934 478 грн. 42 коп. з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, заборгованість за Договором кредиту № МL-701/367/2008 - в загальному розмірі 1 939 733 грн. 87 коп. з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також 3 654 грн. 00 коп. судового збору в солідарному порядку з відповідачів.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково.

З ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за Договором кредиту № GNL-701/723/2007 - в загальному розмірі 2 934 478 грн. 42 коп., за Договором кредиту № МL-701/367/2008 - в загальному розмірі 1 939 733 грн. 87 коп. та 3 654 грн. 00 коп. судових витрат.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року резолютивна частина заочного рішення доповнена абзацом наступного зміст: «В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити».

В апеляційній скарзі Вельковський С.В. - представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення в частині відмови в задоволенні позову стосовно поручителів, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що судом не враховано правових позицій Верховного Суду України, що містяться в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, а також тієї обставини, що строки кредитних договорів не закінчились.

Відповідачі з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертались, заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Матеріали справи свідчать, що 08 серпня 2007 року з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк», укладено договір № GNL-701/723/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 46 284 доларів США 00 центів зі сплатою 5,99% річних з кінцевою датою погашення 08 серпня 2022 року. Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-701/723/2007, відповідно до умов якого він відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник.

17 червня 2008 року з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк», укладено договір № МL-701/367/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 30 450 доларів США 00 центів зі сплатою 5,99% річних з кінцевою датою погашення 19 червня 2023 року. Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з ОСОБА_4 укладено договір поруки № SR-701/367/2008, відповідно до умов якого він відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник.

29 червня 2010 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права вимоги за вказаними договорами (а. с. 7-12, 20-22, 30-39 т. 1).

Однак умови кредитних договорів виконані не були, у зв'язку з чим станом на 08 травня 2014 року утворилась заборгованість: за Договором кредиту № GNL-701/723/2007 - в загальному розмірі 2 934 478 грн. 42 коп. (за тілом кредиту - 45 093 долари США 87 центів, що еквівалентно 522 773 грн. 23 коп., за процентами - 9 338 доларів США 55 центів, що еквівалентно 108 261 грн. 81 коп., за пенею - 2 303 443 грн. 38 коп.), за Договором кредиту № МL-701/367/2008 - в загальному розмірі 1 939 733 грн. 87 коп. (за тілом кредиту - 30 149 доларів США 75 центів, що еквівалентно 349 526 грн. 05 коп., за відсотками - 5 830 доларів США 89 центів, що еквівалентно 67 597 грн. 50 коп., за пенею - 1 522 610 грн. 32 коп.

02 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило відповідачам досудову вимогу про дострокове виконання у 30-денний термін зобов'язань за Договорами кредиту № GNL-701/723/2007 та № МL-701/367/2008, порушеними ОСОБА_2, і повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості.

29 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з позичальника та поручителів заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Пунктами 1.9.1 кредитних договорів сторонами погоджені положення щодо дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку та розірвання цих договорів.

Так, передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору іпотеки (майнової поруки), та/чи Договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (Договір кредиту № GNL-701/723/2007); банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (Договорів кредиту № МL-701/367/2008).

Згідно з п. 1.1., 2.1 Договорів поруки № SR-701/723/2007 та № SR-701/367/2008 поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань; поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитними договорами банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пунктів 1.9.1. Договорів кредиту № GNL-701/723/2007 та № МL-701/367/2008 використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за даними кредитними договорами, надіславши 02 червня 2011 року досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитами, сплати відсотків за користування кредитами та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 21 січня 2014 року № 6-155цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-6цс14, від 08 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 26 листопада 2014 року № 6-75цс14, від 21 січня 2015 року № 6-190цс14.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки на протязі 30 календарних днів з дати відправлення банком на адресу позичальника та поручителів відповідної досудової вимоги заборгованість за кредитами, сплати відсотків за користування кредитами та пені достроково не погашена, то у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право звернутися з вимогою до поручителів, починаючи з 02 червня 2011 року, протягом наступних 6 місяців.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про стягнення заборгованості за даними кредитним договорами з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про неврахування правових позицій Верховного Суду України, що містяться в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, а також тієї обставини, що строки кредитних договорів не закінчились, не можуть бути прийняті до уваги.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника станом на 08 травня 2014 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Однак останні платежі ОСОБА_2 зробила 11 січня 2009 року - за Договором кредиту № GNL-701/723/2007 та 15 лютого 2008 року - за Договором кредиту № МL-701/367/2008. Після цих дат виконання боржник перестав погашати кредит, про що зазначає в апеляційній скарзі Вельковський С.В. - представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Вельковського Станіслава Володимировича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді