№ 2/263/3042/2015
№ 263/9702/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та витрат на правову допомогу,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 1799,53 гривень, моральної шкоди у розмірі 1000 гривень та витрат на правову допомогу.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працював у ПАТ «Азовзагальмаш», а з 30.03.2015 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. На теперішній час відповідачем не виплачена вищевказана заборгованість по заробітній платі, що призвело до моральних страждань, оскільки він змушений був вжити додаткових зусиль для організації свого життя.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того, просив задовльнити його позов та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1799,53 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та судові витрати на правову допомогу в сумі 292,32 гривень.
Представник відповідача направив заяву про визнання позовних вимог частково, а саме в частині стягнення заборгованості по зарплаті на суму 1799,53 гривень. Щодо іншої частини позовних вимог просив суд відмовити. Заяви про розгялд справи в його відсутніть не надсилав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Частиною 7 статті 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст.115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Згідно зі ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існують правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, які фактично не заперечувалися сторонами.
Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
За п.8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання своєчасного повного розрахунку, чим спричинив йому моральну шкоду, тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми та строку невиплати позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 300 гривень.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Оскільки позивачем суду надано договір про надання правової допомоги №166 від 11.08.2015 року, укладений з адвокатом ОСОБА_3, акт виконаних робіт від 11.08.2015 року № 166, квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 292,32 гривень, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3, витяг з єдиного реєстру адвокатів України, вищевказані судові витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розмір якого становить 243,60 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 130, 174, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, Код ЄДРПОУ № 13504334) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 1799 (одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять) гривень 53 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, Код ЄДРПОУ № 13504334) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі 300 (триста) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, Код ЄДРПОУ № 13504334) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, судові витрати на правову допомогу у сумі 292 (двісті девяносто дві) гривні 32 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, Код ЄДРПОУ № 13504334) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Жовтневого районного суду протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя О.М. Томілін