Номер провадження 4-с/643/129/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Мамалуй М.В., при секретарі Супрун Т.С., за участю: скаржника ОСОБА_1, представника ДВС ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова розглянувши скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_4, на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, яку мотивує тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частина з усіх видів заробітку щомісячно та додаткові витрати на сина ОСОБА_5, що викликані його хворобою у розмірі 500 грн., починаючи з 22.09.2010 р. до повноліття дитини; а також на утримання ОСОБА_4 500 грн. щомісячно з 22.09.2010 р. до досягнення дитиною трирічного віку. Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі державний виконавець) по вказаному рішенню суду відкрито виконавчі провадження ВП 24551218, ВП 24551985, ВП 24550284 відповідно.

20.10.2015 р. державний виконавець вручила йому лист від 10.07.2015 р., яким повідомлялося про накладення арешту на його майно, у звязку із заборгованістю по сплаті аліментів. Він надав до ДВС копії квитанцій, що підтверджують відсутність заборгованості, а також просив надати розрахунок заборгованості по аліментам. Однак, йому було повідомлено, що скасувати арешт державний виконавець не має права і він може звернутися до суду.

Скаржник ОСОБА_1 просить визнати дії державного виконавця під час виконання вказаних проваджень з приводу виконання неправомірними, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії із виконання вказаних судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження, постанову 24551218 від 07.04.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження скасувати.

У доповненні до скарги від 08.12.2015 р. ОСОБА_6 також додатково просить зобовязати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по виконавчому листу 10.07.2015/10-30/ДВ-18 відповідно за період з 22.09.2010 по 01.04.2015 року щомісячно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вказані вимоги, з підстав викладених у скарзі. Додатково пояснив, що арешт був накладений на підставі заяви стягувача ОСОБА_4, без його повідомлення, державний виконавець не перевіряла наявність заборгованості. Він просив надати розрахунок заборгованості по виконавчому листу за період з 22.09.2010 по 01.04.2015 року щомісячно, але усно. Наполягає на задоволені скарги.

У судовому засіданні державний виконавець Самойлова К.Г. заперечувала проти скарги, вказала, що вона діяла у відповідності до Закону України Про виконавче провадження, постанова про арешт майна боржника була накладена на підстави заяви стягувача про наявність заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів. Заперечує проти задоволення скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вказала, що ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачував аліменти, мав заборгованість, у звязку із чим вона і звернулася до державного виконавця із заявою про арешт майна. Заперечує проти скасування арешту майна боржника.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Згідно із копією виконавчого провадження №1770 номер за ЄДРВП: 24551218 (далі ВП 24551218), оригінал якого досліджений у судовому засіданні, в/л №2-1317 від 11.02.2011 виданий Московським р/с м. Харкова, боржник: ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_4, характер стягнення: аліменти у розмірі ? частина з усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття (відкрито 17.02.2011 р., закінчено 08.10.2015 р., поновлено 14.12.2015 р.).

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону - державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 1 ст. 82 зазначеного Закону, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як вбачається із пояснень державного виконавця Самойлової К.Г. та стягувача ОСОБА_3, остання звернулася до ДВС із заявою про накладення арешту на майно боржника.

У довідці державного виконавця Самойлової К.Г. від 07.04.2015 р. вказана наявність заборгованості у ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.10.2014 по 01.04.2015 року за виконавчим листом №2-1317 (а.с.101).

Згідно із ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця Самойлової К.Г. від 07.04.2015 року у ВП 24551218 накладений арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, оскільки боржником у добровільному порядку рішення суду не виконується (а.с.62). Листом від 07.04.2015 р. вказана постанова направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63 звр.), що вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження як адреса боржника (а.с.59).

Відповідно до частин 2, 3, 9 ст. 74 Закону № 606-XIV:

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

03.07.2015 року державним виконавцем Самойловою К.Г. складений щомісячний розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-2-1317 за період з 22.09.2010 по 01.04.2015 року всього 38490,70 грн. (а.с.66-67). Листом від 10.07.2015 р. вказаний розрахунок направлений боржнику за вказаною у виконавчому проваджені адресою ОСОБА_1 (а.с.68).

У судовому засіданні боржник вказав, що він не отримував розрахунок заборгованості, при цьому у його скарзі зазначена така ж адреса як і у виконавчому проваджені. ОСОБА_1 уточнив, що він не звертався із письмовою заявою про видачу йому розрахунку заборгованості за зазначений період. Державним виконавцем було арештовано майно боржника, проте останній вважає такі дії неправомірними з посиланням на те, що його не було повідомлено про розмір заборгованості, що суперечить наявним у виконавчому провадженні повідомленням, які направлялись боржнику ОСОБА_1 поштою за місцем його реєстрації.

Як вбачається із копії матеріалів виконавчого провадження, боржник надав копії платіжних документів про сплату ним аліментів, однак не звертався із письмовою заявою про визначення розміру заборгованості за оспорюваний період.

Оскільки стягувач подав заяву до ДВС про накладення арешту на майно боржника, у звязку із не сплатою останнім аліментів, а боржник не оскаржив наявність такої заборгованості, державний виконавець повинен був за законом вживати всіх заходів для її стягнення, в тому числі мав право накладати арешт на майно боржника.

Постановою від 08.10.2015 року виконавче провадження ВП №24551218 закінчено, витрати на проведення виконавчих дій не стягнуті, заборгованість станом на 01.10.2015 року складає 10517,25 грн. (а.с.74). Однак постановами від 14.12.2015 року вказаний процесуальний документ скасований та поновлено виконавче провадження (а.с.83).

На підставі наведеного, суд вважає, що дії державного виконавця були правомірними відносно накладення арешту, постанова була направлена боржнику за адресою його реєстрації, із письмовою заявою про надання ОСОБА_1 щомісячного розрахунку останній не звертався, розмір заборгованості чи її наявність за оспорюваний період не оскаржив, виконавче провадження на теперішній час не закінчене, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 208-210, 212-215 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У скарзі ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_4, на дії державного виконавця, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її отримання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складений 21.12.2015 року власноручно в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя М.В.Мамалуй