УХВАЛА

"12" жовтня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого: судді Адамовича О.Й.

при секретарі: Світко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 про арешт коштів,-

ВСТАНОВИВ:

14.09.2015р. до Корольовського районного суду м.Житомира надійшла скарга АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на дії державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1В щодо винесення постанови про накладення арешту на касу боржника від 31.08.2015р. №47829150.

В скарзі представник заявника вказує, що постанова державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 про арешт каси АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є неправомірною, винесена з грубим порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з чим просить суд зобов'язати начальника Корольовського ВДВС її скасувати.

В обґрунтування скарги представник заявника посилається на те, що при винесенні постанови про арешт каси боржника не було дотримано вимог, які ставляться до змісту постанови, а саме: не зазначено імені та по батькові державного виконавця; не вказано ким винесена постанова; відсутні резолютивна частина, номери та дати об'єднання виконавчих проваджень.

Також, в постанові невірно зазначено код ЄДРПОУ боржника та не враховано, що згідно ухвали Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2015р. заборонено Державній виконавчій службі України та органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії щодо накладення арешту на визначені кореспондентські рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та кошти, а також здійснювати будь-яке примусове стягнення з таких рахунків.

Скаржник вважає, що жодною правовою нормою України не передбачено право суб'єкта оскарження накладати арешт на каси, що належать АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В судове засідання представник скаржника та державний виконавець не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В п.10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" від 28.01.2013р. №24-152 вказується, що згідно зі статтею 386 ЦПК неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги, заяви чи подання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність держаного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник оскаржує постанову державного виконавця Мамінчук М.В. про арешт каси боржника від 31.08.2015р. винесену в межах зведеного виконавчого провадження №47829150, згідно якої накладено арешт на касу у межах суми 481761,43грн., що належить АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відділеннях №24 та №31 у м.Житомирі.

Згідно ч.1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, а також шляхом винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

При цьому, частиною 3 статті 57 Закону визначено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" передбачене право державного виконавця на накладення арешту на майно боржника, в т.ч. на кошти, які знаходяться в касі боржника.

Зі змісту резолютивної частини постанови від 31.08.2015р. вбачається, що арешт було накладено на касу боржника, при цьому не на всі кошти, а в межах суми заборгованості.

Наведенні в скарзі обставини невідповідності змісту постанови вимогам затвердженій наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме щодо не зазначення імені та по батькові державного виконавця; автора постанови; номерів та дати об'єднання виконавчих проваджень, не можуть бути підставами для визнання дій державного виконавця з винесення такої постанови протиправними.

До того ж, суд звертає увагу, що в постанові вказано хто її виніс, номери виконавчих листів, а в резолютивній частині міститься вірний код ЄРДПОУ боржника.

Посилання в скарзі на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2015р., якою забезпечено позов у справі №810/1455/15 шляхом встановлення заборони Державній виконавчій службі України та органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії щодо накладення арешту на визначені кореспондентські рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та кошти на рахунках, а також здійснювати будь-яке примусове стягнення з таких рахунків є також безпідставним, оскільки така заборона стосується кореспондентських рахунків АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкритих в інших банківських установах, при цьому не стосується коштів в касі боржника.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не доведено порушення державним виконавцем вимог Закону.

Керуючись ст. 11, 72, 73, 383, 385 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на дії державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. Й. Адамович