Справа № 359/2956/15 Головуючий у І інстанції Величко В. П.
Провадження № 22-ц/780/4114/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 23.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ,приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, треті особи: ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції про визнання напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Зазначала, що 20 березня позивач довідалась, що ВДВС Бориспільського МРУЮ відкрите виконавче провадження №39516324 про звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №5093; виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на рухоме майно - земельна ділянка площею 0,247га, що знаходиться на території с. Глибоке, Бориспільського району, що належить на праві власності позивачу.

Позивач стверджувала, що оскільки, на момент вчинення виконавчого напису, 19 липня 2013 року, існував спір щодо кредитного договору №МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року та з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тому оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2015 року позов залишено без задоволення.

Скасовані заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2015 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2015 року, ухвалити нове, яким задовольнити позов та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Зазначила, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначив, що судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи та не досліджено докази по справі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2008 року між позичальником ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір №МL-017/028/2008.

У відповідності до кредитного договору, а також на підставі Кредитної заявки, Відповідач-1 надав Позичальнику кредит в сумі 35 525 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 06 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Банком було укладено Договір іпотеки №РМL-017/028/2008. Відповідно до п. 3.1 Договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є земельна ділянка площею 0,2476 га, що знаходиться на території с. Глибоке Бориспільського району Київської області, кадастровий номер - НОМЕР_1.

Також за умовами п.2.1 вказаного Договору, іпотека за цим договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Пунктом 3.1 Кредитного Договору передбачено, що в якості забезпечення Позичальником всіх своїх зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язався передати чи/та забезпечити передачу майновим поручителем в іпотеку Банку Предмет іпотеки, що перебуває у власності Позичальника чи/та майнового поручителя.

Крім того ст.6 Договору іпотеки передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобов'язання, не сплачені Іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту; вимоги, стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у зв'язку з реалізацією його прав за цим договором.

Відповідно до п.6.2 Договору іпотеки, іпотечним випадком є несплата боржником Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Пунктом 6.3. Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів (зокрема таким є приватний нотаріус) за захистом своїх прав в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» і разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Пунктом 1.9.1 Кредитного Договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначений Банком частині, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором, або умов договору іпотеки.

У зв'язку з тим, що позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме не виконував належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків, відповідач був вимушений звернутися до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. глави 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22 лютого 2012 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Крім того, п.1-1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для вчинення виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Всі документи з урахуванням вимог законодавства були подані нотаріусу. Зокрема, для вчинення виконавчого напису №5093 від 19 липня 2013 року нотаріусу були надані, зокрема, наступні документи: копія Кредитного договору № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року;оригінал Договору іпотеки № РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року; заява нотаріусу; розрахунок заборгованості; досудова вимога про погашення заборгованості тощо.

Тобто, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було надані всі документи, передбачені законодавством, для вчинення виконавчого напису, за результатами перевірки яких приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було правомірно вчинено виконавчий напис №5093 від 19 липня 2013 року.

Також вбачається, що виконавчий напис було вчинено з урахуванням 3-річного строку давності. Це підтверджується наступними матеріалами справи.

Досудову вимогу ОСОБА_2 щодо виконання нею своїх обов'язків за Договором іпотеки № РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року було направлено 18 червня 2011 року.

20 червня 2011 року ОСОБА_2 отримала Досудову вимогу вих. № 7927 від 02 червня 2011 року.

Тобто, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав право протягом 3-х років звернутися до уповноважених органів за захистом свої прав в разі невиконання вимоги в добровільному порядку.

Так як досудова вимога була направлена 18 червня 2011 року, строк давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки закінчився 18 червня 2014 року. А, оскільки виконавчий напис було вчинено 19 липня 2013 року, то строк давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки був дотриманий іпотекодержателем.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису №5093 від 19 липня 2013 року, було порушено положення ст.88,89 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки не було перевірено факт безспірності заборгованості боржника перед Відповідачем.

Але, з таким твердженням не можливо погодитися виходячи із наступного.

У відповідності до п.3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 травня 2012 року 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172.

Враховуючи положення п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, Відповідачем були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості Позичальника та документи, що встановлюють прострочення заборгованості, зокрема, розрахунок заборгованості за Кредитним договором та досудову вимогу про погашення заборгованості.

Так, 18 червня 2011 року Позивачу (майновому поручителю) була направлена Досудова вимога вих. №7927 від 02 червня 2011 року про погашення заборгованості. ОСОБА_2 отримала Досудову вимогу вих. №7927 20 червня 2011 року та мала право, в разі непогодження, подати заперечення на неї.

На адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та/або АТ «ОТП Банк» лист від ОСОБА_2, який би свідчив про заперечення нею досудової вимоги, не надходив. З урахуванням вищевикладеного. оскільки Позивачем жодним чином не були оспорені суми, відображені у даній досудовій вимозі, суми заборгованості були визнані Позивачем.

Безспірність заборгованості була перевірена нотаріусом у такому порядку: боржник був повідомлений про порушення кредитних зобов'язань, мав час ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, проте цього не зробив. Отже, нотаріусом правомірно було встановлено, що заборгованість є безспірною.

Тобто, суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням вищевикладеного, твердження позивача про те, що безспірність заборгованості за Кредитним договором нотаріусом не була перевірена при вчиненні виконавчого напису, є безпідставним.

Також апелянт вказував, як на доказ наявності спору щодо розміру заборгованості за Кредитним договором, на провадження Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, спір з правовідносин за Кредитним договором №МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року, існував між іншими сторонами - ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Окрім того, вимоги про звернення стягнення за заставне майно та стягнення заборгованості за кредитним договором є різними способами захисту права.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції Договір іпотеки №РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року є дійним, зобов'язання за ним не припинені, а, отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги та реалізувати свої права, що випливають з даного договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді