Справа № 157/573/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гончарук О.Н.
Провадження № 22-ц/773/1160/15 Категорія: 46 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Кирилюку О.О..,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до неповнолітньої ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку по вул. Лесі Українки, 4 в с. Качин Камінь-Каширського району Волинської області, в якому зареєстрована, але не проживає її онука ОСОБА_3. З часу розірвання шлюбу між її батьками, остання проживає з матірю в с. Личини Камінь-Каширського району. Як на підтвердження факту відсутності проживання онуки за місцем реєстрації покликається на довідку сільської ради.

Враховуючи викладене просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування належним їй будинком за вказаною адресою.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням із метою недопущення порушення її прав.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на законі.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а. с. 20).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Лесі Українки, 4 в с. Качин Камінь-Каширського району Волинської області (а. с. 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу (далі ЦК) України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будинковою книгою для прописки громадян за адресою: Камінь-Каширський район, с. Качин, вул. Лесі Українки, 4 (а. с. 7-8) стверджується, що малолітня ОСОБА_3 з 21 червня 2013 року зареєстрована за вказаною адресою разом із своїм батьком ОСОБА_4, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У даному судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 пояснила, що змушена була виселитись з будинку разом з малолітньою донькою у звязку з неправомірною поведінкою її колишнього чоловіка ОСОБА_4

Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не проживає в будинку за вищевказаною адресою понад встановлений законом строк без поважних причин.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи за рішенням суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Суть доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 зводяться до того, що єдиною підставою втрати права ОСОБА_3 на житло є те, що остання більше одного року не проживає за місцем реєстрації.

Однак згідно зі ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним правовим нормам апелянт не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася у позовній заяві. Більше того, позивачем не зазначено навіть правову підставу її вимог, якими протиправними діями ОСОБА_3 порушено її права як власника і чим це підтверджується.

Доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду від 16 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: