Справа № 349/1195/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2693/2015
Головуючий у 1 інстанції Рибій М.Г.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.,

секретар Яковин М.Я.,

з участю: позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Рогатинської районної державної адміністрації, Луковець-Вишнівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Рогатинського районного суду від 06 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що його батьки ОСОБА_5 (помер 04.12.1995) та ОСОБА_6 (померла 06.02.2009) проживали в с. Луковець-Вишнівський. Мати, успадкувавши усе майно і майнові права, за життя заповіла їх йому. Вважав, що батько як член колгоспу «Прапор Ілліча», мав право на отримання у власність земельної частки (паю), однак його неправомірно не було включено у список до державного акту на право колективної власності на землю в період паювання землі у 1995 році. Оскільки до нього як спадкоємця першої черги перейшло право на отримання у власність земельної частки (паю) в колишньому колгоспі «Прапор Ілліча», просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 1,905 умовних кадастрових га, вартістю 27606,78 грн, що знаходиться на території Луковець-Вишнівської сільської ради Рогатинського району із земель колишньої селянської спілки «Луковець».

Рішенням Рогатинського районного суду від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Рогатинської районної державної адміністрації, Луковець-Вишнівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_7 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до державного акту на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Суд не врахував, що право на земельний пай набувають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа, що його засвідчує, а саме земельного сертифіката. Не враховано і те, що на момент розпаювання землі, яке проводилось у 1995 році, батько позивача мав право на отримання у власність земельної частки (паю) та мав бути включений до списків членів КСП додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю. До позивача, як спадкоємця після смерті батька перейшло і право на отримання у власність земельної частки (паю) в колишньому колгоспі «Прапор Ілліча» на території Луковець-Вишнівської сільської ради. ОСОБА_5 було неправомірно не включено до списків пайовиків в період паювання землі 1995 року, що підтверджується довідкою відділу Держ земагенства в Рогатинському районі та визнається відповідачами. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали. Представники відповідачів, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 205 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. 04.12.1995 батько помер і мати успадкувала усе належне йому майно та майнові права. Мати померла 06.02.2009, за життя склала заповіт, яким усе майно заповіла ОСОБА_1 Батько в період з 1950 по 1978 роки працював у колгоспі «Прапор Ілліча» в с. Луковець-Вишнівський.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки ОСОБА_5 за життя не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, він не набув права на земельну частку (пай) в спілці селян-власників «Луковець».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 працював в колгоспі «Прапор Ілліча» з 1950 року по 1978 рік.

Пенсію ОСОБА_5 призначено 29.05.1970, при виході на пенсію він був членом колгоспу «Прапор Ілліча» та час від часу продовжував працювати в колгоспі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)",- право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Посилання в апеляційній скарзі на п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", що невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку, колегія суддів відхиляє з таких мотивів.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Набуття права власності в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК) відноситься до похідних способів набуття цього права.

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільсько господарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_5 помер 04.12.1995, за життя він не був включений до списків, що додаються до державного акта на право колективної власності на землю.

ОСОБА_6 померла 06.02.2009.

Як видно з листа відділу Держземагенства у Рогатинському районі від 11.09.2015 № 1321/3 ОСОБА_5 не набув право на середню земельну частку (пай) в спілці селян-власників «Луковець» згідно книги реєстрації сертифікатів по Луковець-Вишнівській сільській раді.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали справи не містять, а позивач не надав будь яких доказів, ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду, які б підтверджували той факт, що померлий ОСОБА_5 за життя був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в спілці селян-власників «Луковець». Отже, він не набув права на земельну частку (пай). Після його смерті не набули такого права і спадкоємці дружина та позивач.

З урахуванням наведеного, з огляду на положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у суду першої інстанції не було правових підстав для прийняття визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання суперечить нормам ст. ст. 1, 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", так як ОСОБА_5 не набув права на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Оскільки спадкування майна є похідним способом набуття права власності, то ненабуте померлим майнове право не могло увійти до складу спадщини, тому суд правомірно відмовив спадкоємцю ОСОБА_5 у задоволенні позову про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду щодо їх оцінки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_8