Головуючий в 1 інстанції: Богуславська І.А.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки Г.П.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі ПАТ«МЗВМ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошового доходу у зв'язку із порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування».До початку розгляду справи по суті, уточнила позовні вимоги та посилалась на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який з 01.05.2003 року по 29 серпня 2003 року виплачував їй заробітну плату у розмірі, нижчому за встановлений на той період часу розмір прожиткового мінімуму, чим порушив вимоги ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону країни «Про оплату праці» та при виплаті заробітної плати не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати, внаслідок чого порушено її право на оплату праці, що має бути відновлене шляхом стягнення з ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» заборгованої заробітної плати за період з 01 травня 2003року по 29 серпня 2003року у розмірі 333,54грн., індексацію заробітної плати за 01травня 2003року по 29серпня 2003року у розмірі 16,04грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 01травня 2003року по 29серпня 2003року у розмірі 667,34грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 38511грн. 30коп. за період з 30серпня 2003року по день винесення рішення, з утриманням ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «МЗВМ» на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати з компенсацією втрати її частини за період з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року, у розмірі - 683 гривень 38 копійки, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 4094 гривня 42 копійок, а всього - 4777гривень 80 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «МЗВМ» в дохід держави судовий збір.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та стягнути з відповідача заробітну плату з індексацією за період з 01.01.2003 року по 29.08.2003 року у розмірі 841грн.86 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 01 січня 2003 року по 29 серпня 2003 рік у розмірі 1148,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34120 грн. 20 коп. за період з 30 серпня 2003 року по день винесення рішення.

Представник відповідача ПАТ «МЗВМ», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що справа розглянута за відсутність відповідача, суд відмовив у перегляді судового рішення. Відсутність доказів на спростування доводів позивачки призвело до неповного з'ясування обставин. За період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем їй нараховувалась та сплачувалась заробітна плата відповідно до трудового договору та індексувалась. Згідно наявних документів має навіть переплата індексації заробітної плати у розмірі 3,41 грн. за липень 2003 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1,яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити та відхилити апеляційну скаргу відповідача, заперечення проти скарги позивачки представників ПАТ «МЗВМ» Козуб А.Г. та Оберемок І.В. які просили апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення суду скасувати, і ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,апеляційна скарга ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи,що з 01.04.2002 р. по 29.08.2003р. ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ПАТ «МЗВМ», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Згідно наказу про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 за її заявою була переведена з 27 січня 2003 року на посаду переводчика та сторони погодились про заробітну плату у розмірі 320 гривень ( пункт 11)( а.с.113).

29.08.2003 року ОСОБА_1 була звільнена за угодою сторін( п.1 ст. 36 КЗпП України.)

Звертаючись із позовними вимогами про стягнення заробітної плати за період з травня 2003 року по серпень 2003 року , позивачка вважала, що позивач виплачував їй заробітну плату у розмірі, нижчому за встановлений на той період часу розмір прожиткового мінімуму,та який становив станом на 01 січня 2003 року 365,00 гривень, чим порушив вимоги ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону країни «Про оплату праці».

Відповідно до статті 95 КЗпП України( яка діяла станом на травень-серпень 2003 року) розмір мінімальної заробітної плати встановлювався і переглядався відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці". Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оплату праці»(у редакції на час спірних правовідносин) розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, як правило, один раз на рік під час затвердження Державного бюджету України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди.

Розмір мінімальної заробітної плати переглядається залежно від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги за угодою сторін колективних переговорів.

Мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2003 року по 30.11.2003 року становив 185 гривень.

Оскільки сторони погодились на щомісячну заробітну плату у розмірі 320 гривень, яку позивачка отримувала, доводи апеляційної скарги, що роботодавець мав сплачувати заробітну плату у розмірі не нижчому за встановлений на той період часу розміру прожиткового мінімуму, тобто 365 гривень, не ґрунтується на законі.

Суд, у свою чергу, відмовивши у задоволені даних позовних вимог, нічим не обґрунтував таке рішення та не навів жодних міркувань з цього приводу, чим порушив вимоги ст. 214 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати за перод з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року у розмірі 16,04 гривні з компенсацією за цей же період у розмірі 667,34 гривень , суд виходив з того, що таких розрахунок був зроблений позивачкою та не з'ясував, якими доказами це підтвержено.

Разом з цим, відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 за спірний період, тобто з 01.05.2003 року по 29.08.3003 року, позивачці було нараховано заробітну плату - у травні 2003 року- 320 гривень; у червні 2003 року - 320 гривень; у липні 2003 року з урахування відпустки- 367,47 гривень; у серпні - 314 гривень. У вересні,жовтні, листопаді 2003 року позивачці було нараховано додатково корректировка заробітної плати у загальному розмірі 16,59 гривень.

При цьому індексація заробітної плати за червень та серпень 2003 року була нарахована та сплачена позивачці у грудні 2003 року відповідно 3грн.52 коп.та 3,00 грн.; за липень 2003 року- нарахована та сплачена у серпні 2003 року індексація в розмірі 4,02 грн. З урахуванням того, що у період відпустки ( липень 2003 року) індексація заробітної плати не предбачена діючим законодавством(ст. 2 Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 3 Постанови КМУ від 17.07.2003 року), а вона була нарахована та сплачена ОСОБА_1, заборгованість з індексація заробітної плати за період травень-серпень 2003 року перед позивачкою відсутня.( а.с. 117-118,розрахункові листи)

Отримання позивачкою заробітної плати з урахуванням обов'язкових та добровільних платежів підтвержується наданою нею випискою з карткового рахунку за 2003 рік., та отримані ОСОБА_1 гроші з 27.05.2003 року у розмірі 1189,91 гривень, які були перераховані роботодавцем у якості заробітної плати, не є меншими ніж суми, вказані за цей же період у розрахункових листах позивачки. ( а.с. 154)

За таких обставин, висновки суду, що позивач заборгував ОСОБА_1 суму індексаціїї заробітній платі за перод з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року у розмірі 16 гривень 04 копійки нічим не підтвержується та спростовується доказами наявними у справі.

Виходячі з викладеного, судове рішення підлягає скасуванню у повному обсязі із відмовою у задоволені позову ОСОБА_1 у стягненні недоплаченої заробітної плати за період з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року , стягнення індексації заробітній платі за цей же період та супутніх вимог про стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, індексаціїї з компенсацією з 01.01.2003 року судова колегія не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка заявляла вимоги з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року, суд досліджував докази в межах заявлених вимог, отже підстав для перевірки доводів апелянта за інший період у апеляційного суду не має.

З оглядом на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування»- підлягає задоволенню у повному обсязі, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» задовольнити у повному обсязі.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошового доходу у зв'язку із порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді