У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північтранс» на ухвалу апеляційного суду Одеської області від

03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» (далі - ПАТ «Північтранс») про стягнення коштів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року провадження у вищевказаній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Північтранс», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Закриваючи провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли господарські зобов'язання, тому спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суду правильно виходив з того, що спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з аналізу ст. ст. 15, 16, ч. 2 ст. 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією з сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

За таких обставин, оскільки однією із сторін є фізична особа (не підприємець), а вимоги до відповідачів взаємопов'язані між собою, справа підлягає розгляду у суді загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки при укладенні попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу з ПАТ «Північтранс» ОСОБА_4, хоч і будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець, діяв як фізична особа без статусу підприємця, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються господарським законодавством, є цивільно-правовими.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеної ухвали.

Порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північтранс» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., НагорнякВ.А., Писана Т.О.