Провадження № 2/752/6377/15
25 грудня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.
при секретарі Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визначення місця проживання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
-розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19.03.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва;
-відібрати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_2, та повернути його матері - ОСОБА_1;
-визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю ОСОБА_1
Мотивуючи позовні вимоги, зазначила про те, що з 19.03.2010 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3. З лютого 2014 року відносини між подружжям стали поступово погіршуватись, а 06.10.2014 року відповідач вигнав позивача з помешкання, де проживала родина, за адресою: АДРЕСА_1, при цьому без згоди позивача відповідач залишив за місцем свого проживання спільного сина - ОСОБА_3. З жовтня 2014 року позивач не має змоги бачитись та спілкуватись із дитиною, оскільки позивач забороняє та не допускає позивача до спілкування з сином. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 справляє на малолітнього ОСОБА_3 негативний вплив, оскільки страждає від наркотичної залежності. Під час спільного проживання відповідач поводив себе агресивно по відношенню до позивача, влаштовував сварки, свідком яких була малолітня дитина, допускав побиття. Станом на час подання позову, місцеперебування відповідача з малолітньою дитиною невідоме.
В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 373. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1, виданого повторно 17.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_3, що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого 20.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.
У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між подружжям та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).
У судовому засіданні встановлено, що більше шести місяців сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо.
Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і їх сина, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо вид дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач всупереч закону та волі позивача позбавив її спілкування з сином, забрав дитину та на даний час місцезнаходження відповідача з малолітньою дитиною невідоме.
Мати дитини ОСОБА_1 проживає у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2, в квартирі створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. ОСОБА_1 має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліках у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває. До кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чине погашеної судимостей не має, в розшуку не перебуває.
Батько дитини ОСОБА_2 на засідання комісії не з'явився, у 2014 році відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження за придбання та зберігання наркотичних засобів.
Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з матір'ю ОСОБА_1
Відповідно до протоколу бесіди, складеного 21.12.2015 року головним спеціалістом Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за результатами бесіди, проведеної з ОСОБА_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 та є сусідкою відповідача ОСОБА_2, остання пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1 до травня 2015 року проживали ОСОБА_2, його мати та син ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказану квартиру сім'я ОСОБА_3 винаймала. З травня 2015 року у вказаній квартирі ОСОБА_3 не проживають, місце їх перебування ОСОБА_7 невідоме.
Комісією Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації обстежено житлово-побутові умови проживання матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2. За результатами обстеження встановлено, що умови проживання у вказаній квартирі добрі, в квартирі чисто, охайно, прибрано, є всі необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини створено окремий куточок, де наявне ліжко, шафа, стіл для навчання, книжки та іграшки.
Обстеження житлово-побутових умов проживання батька ОСОБА_2, комісією не було проведено, оскільки двері квартири АДРЕСА_1 ніхто не відчинив.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом положень ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону чи рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
З характеристики, наданої 17.10.2014 року Дошкільним навчальним закладом № 296 Управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, вбачається, що мати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_1 характеризується позитивно.
Також, ОСОБА_1 позитивно характеризується і за місцем роботи у ТОВ «Наша правда», де працює з 01.10.2014 року, суму щомісячного доходу ОСОБА_1 складає 1378 гривень.
Відповідно до даних сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого 06.08.2015 року КМНКЛ «Соціотерапія», у ОСОБА_1 ознак наркологічних захворювань не виявлено.
На обліку у лікаря-психіатра у психіатричних закладах ОСОБА_1 не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження попереднього та періодичного психіатричного оглядів, виданою 05.08.2015 року Психоневрологічним диспансером № 1.
Згідно довідки, наданої 05.08.2015 року Департаментом інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, станом на дату видачі довідки ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.
Натомість, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2014 року відповідача ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_2 проходив курс лікуванні від наркотичної залежності з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Наведене, на думку суду, негативно характеризує відповідача у справі та є обставиною, яка має істотне значення та повинна враховуватись судом при вирішенні питання з ким із батьків має проживати малолітня дитина.
Також, суд враховує поведінку відповідача ОСОБА_2, який самочинно, без згоди матері дитини ОСОБА_1 забрав малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив місце проживання, та станом на час розгляду справи місцезнаходження ні відповідача, ні малолітньої дитини, невідоме. Такими діями, відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди матері дитини у спілкуванні, вихованні, утриманні та участі у житті малолітнього ОСОБА_3.
Суд приймає до уваги маленький вік ОСОБА_3, якому станом на час розгляду справи виповнилося лише п'ять років. Суд зазначає, що малолітній ОСОБА_3 потребує материнського піклування та виховання, і не може бути розлучений з матір'ю ОСОБА_1 з огляду на відсутність для цього будь-яких виняткових обставин.
Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до категоричного висновку про необхідність відібрання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_2 та повернення його матері - ОСОБА_1, а також визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1
Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про відібрання дитини.
Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 24, 56, 112, 161, 162 Сімейного кодексу України, ст.ст. 60, 88, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визначення місця проживання дитини, - задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 березня 2010 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 373, - розірвати.
Відібрати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Білопілля Білопільського району Сумської області, та повернути його матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженці м. Шостка Сумської області.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 20.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві) разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Білопілля Білопільського району Сумської області, на користь ОСОБА_1, сплачену суму судового збору у розмірі 730 гривень 80 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Білопілля Білопільського району Сумської області, та повернути його матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженці м. Шостка Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя