Справа № 487/3008/15-ц
Провадження № 2/487/1594/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання угоди (розписки) недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В позовній заяві вказував, що 14.06.2011 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала від нього 49000 доларів США, які зобовязалась повернути з процентами протягом одного року, про що особисто написала розписку. До теперішнього часу ОСОБА_3 свої зобовязання не виконала та борг не повернула.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви від 03.08.2015 року про зміну предмету позову, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 49000 доларів США, та витрати по сплаті судового збору у сумі 3775,80 грн.

10.09.2015 року ОСОБА_4, як представник ОСОБА_3, діючи в інтересах останньої, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсною розписки від 14.06.2011 року. Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 особисто грошові кошти від ОСОБА_1 не отримувала, розписку від 14.06.2011 року не підписувала. Крім того,в розписці не конкретизовано в якій саме валюті надано кошти в борг, що унеможливлює визначення гривневого еквіваленту. Вказані обставини свідчать про невідповідність розписки вимогам ЦК України, щодо правочинів.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 та його представник підтримали вимоги первісного позову про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за розпискою від 14.06.2011 року, та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю.

ОСОБА_3 та її представник наполягали на задоволенні вимог зустрічного позову та просили відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 При цьому стверджували, що в розписці від 14.06.2011 року не вказано строк повернення боргу. Вважали що ОСОБА_1 пропустив строк для звернення до суду за захистом свого права та заявили про застосування позовної давності.

Заслухавши доводи учасників процесу, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти, та відповідні ним правовідносини.

14.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики, оформлений в письмовій формі шляхом написання відповідачем за первісним позовом розписки про отримання грошових коштів. Факт написання розписки особисто ОСОБА_3 в судовому засіданні не оспорювався.

Відповідно до вказаної розписки 14.06.2011 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в борг 49000 дол.США, строком на один рік, зі сплатою відсотків.

На час розгляду даної справи ОСОБА_3 свої зобовязання не виконала, що підтверджується наявністю у ОСОБА_1 оригіналу розписки, яку останній надав суду.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час розгляду справи у суді, ОСОБА_3 суму боргу за договором позики ОСОБА_1 не повернула, а тому вимоги останнього є обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Посилання відповідача за первісним позовом та її представника на те, що зі змісту розписки неможливо встановити, в якій саме валюті їй надавалися в борг кошти, суд вважає безпідставними та оцінює критично, оскільки у розписці чітко вказано, що ОСОБА_3 позичила саме 49000 доларів США.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника ОСОБА_3 на те, що остання грошові кошти за договором позики не отримувала.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, факт того, що ОСОБА_3 не одержала грошові кошти за договором позики, у судовому засіданні жодними доказами доведений не був, що приводить суд до переконання, що відповідачка за первісним позовом одержала від ОСОБА_1 49000 дол. США позики.

Суд також приходить до висновку про необґрунтованість заяви про застосування позовної давності та відсутність підстав для її задоволення.

Так відповідно до розписки від 14.06.2011 року ОСОБА_3 повинна була виконати свої зобовязання до 14.06.2012 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_1 подав позов 21.04.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно ч.1,3 ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_3 та її представник не навели переконливих і конкретних мотивів в обґрунтування зустрічного позову та не надали суду будь-яких доказів, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за його недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3775,80 грн.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209-212,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 49000 доларів США боргу за договором позики та 3775,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання угоди (розписки) недійсною відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК