АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7410/15 Справа № 205/8643/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та ідеальні частки складають по 1/3 частки. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2006 року домоволодіння АДРЕСА_1 було розділеного в натурі згідно ідеальних часток. На теперішній час між позивачем та відповідачем не має згоди по користуванню земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному частковому користуванні.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно часток у домоволодінні та розподілу домоволодіння в натурі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 у рівних частинах по 1/3 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 1983 року посвідченого державним нотаріусом Другої ДДНК та зареєстрованого за реєстровим № 2-1166 і зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі 23-43 за №10 від 21.10.1992 року, належить ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 1983 року спадкове майно складається з: шлакобетонного будинку, жилою площею 46,7 кв.м., двох сараїв, погребу, уборної, споруди, огорожі розташовані на земельній ділянці площею 707 кв.м. в м. Дніпропетровську, селище Таромське, пров. Свердлова №10.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2006 року домоволодіння АДРЕСА_1 було розділеного в натурі згідно ідеальних часток.

Згідно вказаного рішення, ОСОБА_2 була виділена квартира №3, яка складається з приміщень житлового будинку: 1-1 (5,2 кв.м.)- застосувати під кухню; 1-2 (2,1 кв.м.) сан.вузол; 1-4 (11,9 кв.м.) жила кімната; 1-7 (1,9 кв.м.)- передпокій, а всього 21,1 кв.м.. Загальна вартість якої складає 14151 грн., а також дворової побудови та споруди: 1/6 огорож №1-№6 358 грн.;1/3 мощення І-402 грн.; гараж літ. «І» - 7558 грн. Загальна вартість складає 8318 грн.. А всього загальною вартістю 22469 грн., що на 638,70 грн. менше ідеальної частки та складає 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 виділена квартира №2, яка складається з приміщень у житловому будинку: 1-3 (5,7 кв.м.) кухня; 1-8 (9,57 кв.м.) жила кімната; 1-9 (2,0 кв.м.) передпокій; 1-10 (1-9 кв.м.) передпокій, а всього 19,17 кв.м.. Загальна вартість якої складає 3438 грн., та приміщення у літній кухні літ. «Б»: 2 (3,15 кв.м.) 1504грн.; 4 (10,1 кв.м.) 4823 грн.. А всього загальною вартістю 22622 грн., що на 485,70 грн. менше ідеальної частки та складає 33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 виділена квартира №1, яка складається з приміщень у житловому будинку: 1-5 (8,0 кв.м.) приміщення, застосовуване в якості кухні; 1-6 (12,13 кв.м.)- жила кімната, а всього 20,13 кв.м., загальна вартість якої складає 13501 грн.. Дворові побудови та споруди:1/6 споруди №1-№6-358 грн.; мощіння ІІ-1205 грн.; уборна літ «Е» - 865 грн.; душ літ. «Д» - 243 грн.; вхід у погріб літ. «В» - 2497 грн.. Загальна вартість складає 5168 грн. Приміщення у літній кухні літ. «Б»: 1(3,35 кв.м.) 1600 грн.; приміщення 3 (8,3 кв.м.) 3963 грн.. А всього загальною вартістю 24232 грн., що на 1124 грн. більше за ідеальну частку та складає 35/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа земельної ділянки по пров. Свердлова, буд.10 у м. Дніпропетровську складає 1098 кв.м.

Відповідно до геодезичної зйомки загальна площа земельної по АДРЕСА_1 складає 1000 кв.м.

Ухвалою суду від 09 грудня 2013 року була призначена будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлене питання щодо визначення можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою у домоволодінні АДРЕСА_1 з урахуванням ідеальних часток співвласників та розподілу домоволодіння у натурі між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №295-14 від 01.12.2014 року вбачається, що експертом при визначені частки кожного з співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 прийнята загальна площа земельної ділянки згідно геодезичної зйомки з урахуванням кадастрових даних, яка складає 1066 кв.м.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 1983 року посвідченого державним нотаріусом Другої ДДНК та зареєстрованого за реєстровим за №2-1166 зазначена земельна ділянка розміром 707 кв.м.

З архівної довідки виданої 24.10.2007 року Державним архівом Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_7 виділена присадибна ділянка по вул. Свердлова, однак відомості про номер будинку та розмір земельної ділянки відсутні.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що ні позивачем ні її представником не надано доказів, які б підтверджували, що відповідачі користуються земельною ділянкою площею 1098 кв.м. відповідно до технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 правомірно ( відсутній у справі правовстановлюючий документ). Крім того, позивач не надала жодного доказу в підтвердження того, що відповідачі користуються земельною ділянкою більшим розміром ніж визначено правоустановчим документом, що посвідчує їх право власності на земельну ділянку.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на Постанову Пленуму ВС України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», згідно якого при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України, до набувача відчужувача переходить належне йому право власності або право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розташовані. Таким чином, право на користування земельною ділянкою у позивача та відповідачів виникло 29 березня 1983 року, тобто до 01 січня 2002 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що є неузгодженість між користувачами суміжних земельних ділянок стосовно меж земельної ділянки, яка належить позивачу та відповідачам. Також, апелянт посилається на довідку квартального комітету, згідно якого в постійному користуванні домоволодіння № 10 по пров. Свердлова у смт. Таромське м. Дніпропетровська знаходиться земельна ділянка площею 1098 кв.м.

Однак з такими доводами апелянта погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з судової будівельно-технічної експертизи розмір земельної ділянки - 1066 кв. м., а згідно технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа земельної ділянки складає 1098 кв.м., відповідно до геодезичної зйомки загальна площа земельної складає 1000 кв.м., а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 1983 року посвідченого державним нотаріусом Другої ДДНК та зареєстрованого за реєстровим за №2-1166 зазначена земельна ділянка розміром 707 кв.м.

Таким чином, немає однозначного визначення розміру спірної земельної ділянки, а позивач не надав суду належні документи, які б підтверджували вірні межі земельної ділянки.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачено встановлення меж земельних ділянок судом, а тому через відсутність межових знаків земельної ділянки позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкоює безпідставними.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова