АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8656/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 2-4158/10 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2010 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

19.05.2010 року представник позивача звернулась до суду з позовом , в якому, з урахування уточнень позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 16 травня 2007 року в сумі 243735,8 грн.

09 червня 2010 року представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на відчуження нерухомого майна відповідача: квартири 27 в буд. 140-А про проспекту Оболонському в м.Київі та 18.08.2010 року - з заявою про забезпечення позову позивача як шляхом арешту на відчуження вказаного нерухомого майна, так і шляхом обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, посилаючись на ухилення відповідача від сплати вказаного боргу та наявності підстав вважати докладання відповідачем зусиль щодо неповернення вказаного боргу , а також на те, що відсутність майна при його відчуженні, надасть відповідачу можливість уникнути повернення такого боргу у майбутньому.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2010 року вказана заява задоволена. В забезпечення позову ОСОБА_5 суд наклав арешт на вказану квартиру та заборонив відповідачу виїзд з України до закінчення провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2010 року вказані позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув з відповідача на користь зазначений вище борг в розмірі 243735,8 грн. , витрати по сплаті судового збору 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи .

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказану ухвалу як таку, що не відповідає вимогам ст..ст.151, 152 ЦПК України та зазначає, що при постановленні ухвали в частині арешту на вказану квартиру суд не з»ясував, питання належності вказаної квартири відповідачу , а також не врахував ,що вартість трикімнатної квартири в місті Києві значно перевищує та перевищувала суму позову. В частині заборони відповідачу виїздити за кордом, суд не врахував , що ст. 152 ЦПК України не передбачає такого виду забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача та пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи забезпечуючи вказаний позов шляхом арешту на вказану квартиру , суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ч.3 ст. 153, ч.1 ст. 152 ЦПК України , виходив з того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у зв»язку з можливим відчуженням вказаного автомобіля його власником, ОСОБА_7.

При цьому , як свідчать матеріали справи , вимоги позивача стосуються стягнення з відповідача зазначеного боргу за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

В ч. 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В розясненнях, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру , може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни зазначеної ухвали суду першої інстанції в цій частині.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню її без змін.

Між тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу виїзду з України до закінчення провадження у зазначеній справі, виходячи з наступного.

В п.5 ч.1 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов»язання - до виконання цих зобов»язань.

При цьому, в ч.1 ст. 152 ЦПК України встановлений вичерпний перелік видів забезпечення позову та вказаною нормою ЦПК не передбачено такого виду забезпечення позову як можливість заборони судом права особи виїздити за межі України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам вказаної норми ЦПК України щодо виду забезпечення позову і це , у відповідності до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для її скасування в цій частині та постановлення нової ухвали про відмову представнику в задоволенні заяви про забезпечення позову вказаного позову шляхом заборони відповідачу виїзду з України до закінчення провадження у зазначеній справі .

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2010 року, скасувавши її в частини забезпечення позову ОСОБА_8 шляхом заборони ОСОБА_3 виїзду з України до закінчення провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Відмовити ОСОБА_8, в особі представника ОСОБА_6, в задоволенні заяви в цій частині.

В іншій частині Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: Гальянова І.Г.

Судді : Колтунова А.І.

ОСОБА_2