Справа № 199/4150/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Герасименко В.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача та третьої особи ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, Комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_6, про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

За позовом ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 25384,24 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та понесені позивачкою судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_5 мешкає поверхом вище в квартирі № 43. 15 березня 2015 року квартиру позивачки було залито водою з квартири відповідачки. Внаслідок залиття було пошкоджено оздоблення квартири. Відповідачка добровільно відшкодувати завдану шкоду відмовляється. До відшкодування майнової шкоди позивачка включає вартість відновлювального ремонту квартири у розмірі 25384,25 грн., визначену за кошторисом, складеним експертом ОСОБА_7 Крім цього, за твердженням позивачки, їй завдано й моральної шкоди, грошове відшкодування якої позивачка оцінює в 5000 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Представники відповідачки ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в суді заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення зводяться до відсутності доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивачки сталося з квартири відповідачки і що остання є винною у такому залитті.

Третя особа КП «Жилсервіс-9» ДМР, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності представника третьої особи.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

З оцінених в сукупності копій свідоцтва про право власності на житло (а.с. 61), договору дарування частки квартири (а.с. 62) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 63) вбачається, що позивачка ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

У відповідності до копії технічного паспорту на квартиру позивачки (а.с. 64-66), вона розташована на першому поверсі девятиповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат, коридору, санвузла, кухні та лоджії.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 67), власником квартири № 43 в цьому ж будинку є відповідачка ОСОБА_5.

Сторонами визнаний той факт, що квартира № 43 розташована безпосередньо над квартирою позивачки поверхом вище.

КП «Жилсервіс-9» ДМР надана довідка про склад сімї відповідачки (а.с. 83), за якою остання зареєстрована у зазначеній квартирі разом з онукою третьою особою ОСОБА_6.

Згідно копії акту обстеження житлового приміщення № 186827 (а.с. 113), складеного майстром КП «Жилсервіс-9» ДМР ОСОБА_8, 15 березня 2015 року фахівцями підприємства проведене обстеження за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дементьєва, б. 12, кв. 39 та перевіркою встановлено факт залиття сусідами поверхом вище.

З копії акту про залиття квартири, складеного КП «Жилсервіс-9» 16 березня 2015 року (а.с. 5), 15 березня 2015 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дементьєва, б. 12, кв. 39, сталося залиття квартири. Внаслідок цього були залиті приміщення в наступному стані:

-коридор залиті стеля та стіни;

-спальня залиті стеля та стіна, суміжна з кухнею, вікно (укоси), стеля та стіна суміжна з коридором, підлога від коридору до середини спальні;

-зал стеля суміжна з коридором та стіною, майже повністю залита кімната.

Суд враховує заперечення представників відповідачки та третьої особи щодо недотримання вимог чинних нормативно-правових актів при складенні актів обстеження КП «Жилсервіс-9», які судом відхиляються, оскільки вказані акти обстеження квартири є письмовими доказами, які оцінюються судом в сукупності з іншими доказами.

Зокрема, сам факт залиття квартири позивачки підтверджується також висновком призначеної судом будівельно-технічної експертизи № 606/08-15 від 02 грудня 2012 року (а.с. 124-149), за яким при візуальному та інструментальному обстеженні квартири № 39 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дементьєва, б. 12, експертом були встановлені наявні пошкодження, які могли виникнути при залитті квартири з вище розташованого приміщення:

Коридор прим. 1

-ОСОБА_8 часткова шпалери (сліди вологи, жовто-бурі плями, відставання шпалер), частково фарбована шпаклівка (сліди вологи, жовто-бурі плями);

-Стіни шпалерами (сліди затікання, втрата первинного вигляду, здуття);

Житлова кімната прим. 4

-ОСОБА_8 фарбована шпаклівка (сліди вологи, жовто-бурі плями);

-Стіни шпалери (сліди затікання);

-Підлога ламінат (втрата первинного вигляду, здуття в місцях зєднання);

-Віконні укоси фарбована шпаклівка (сліди вологи, жовто-бурі плями, утворення грибку, здуття шпакльованого шару);

Житлова кімната прим. 5

-ОСОБА_8 часткова шпалери (сліди вологи, відставання шпалер), частково гіпсокартонні короби на металевому каркасі (слід вологи);

-Підлога ламінат (втрата первинного вигляду, здуття в місцях зєднання).

Зазначені акт обстеження та висновок експертизи повністю узгоджуються з показаннями допитаних свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в присутності яких 15 березня 2015 року зі стелі квартири позивачки текла вода.

Наведені докази у своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що квартиру позивачки 15 березня 2015 року було залито з вище розташованої квартири.

При цьому суд враховує показання свідка ОСОБА_11, який мешкає на третьому поверсі того ж будинку над квартирами позивачки та відповідачки. Останній показав, що 15 березня 2015 року близько 1-ї години до нього приходила сусідка з першого поверху з приводу залиття. В його квартирі було сухо, однак було чутно, що поверхом нижче біжить вода.

Представники відповідачки не змогли надати суду докази, що 15 березня 2015 року квартира позивачки була залита через їх квартиру з вище розташованої квартири.

За таких обставин, з урахуванням локалізації слідів залиття в квартирі позивачки, суд вважає доведеним факт того, що залиття її квартири мало місце саме з квартири відповідачки.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є, в тому числі, втрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За висновком призначеної судом будівельно-технічної експертизи № 606/08-15 від 02 грудня 2012 року (а.с. 124-149), розмір нанесеної матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири № 39 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дементьєва, б. 12, який визначений як вартість відновлювального ремонту квартири, станом на час проведення експертизи складає 16801,80 грн.

Твердження позивачки про те, що вартість відновлювального ремонту дорівнює 25384,25 грн. судом відхиляється, оскільки надана позивачкою копія кошторису на ремонт квартири (а.с. 6-8) складена фізичною особою та висновку будівельно-технічної експертизи не спростовує.

Докази на підтвердження іншої вартості відновлювального ремонту відповідачкою та її представниками суду не надані.

Визначена судовим експертом вартість відновлювального ремонту є розумною, відповідні висновки є обґрунтованими, і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів.

Таким чином, позивачка на підставі ст.ст. 22, 1192 ЦК України має право на відшкодування їй майнової шкоди, яка визначається вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення квартири, у розмірі 16801,80 грн.

Вирішуючи питання щодо особи, зобовязаної відшкодувати позивачці таку шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями та бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч. 1 ст. 177 Житлового кодексу, громадяни зобовязані забезпечувати схоронність жилих примішень, бережно ставитися до санітарно- технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку.

Відпровідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди).

Саме відповідачка ОСОБА_5, як власники квартири, згідно ч. 1 ст. 177 Житлового кодексу, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, була зобовязана підтримувати в належному стані свою квартиру, в тому числі і інженерне обладнання та комунальні мережі всередині квартири.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що завдання шкоди позивачу знаходиться в прямому причинному звязку з неправомірними винними діями та бездіяльністю відповідачки, яка не вживала належних заходів з підтримання в належному стані інженерного обладнання та комунальних мереж в її квартирі, що потягло залиття квартири позивачки.

Посилання представників відповідачки на те, що остання квартиру позивачки не заливала, судом до уваги не приймається, оскільки той факт, що залиття тривало незначний проміжок часу, припинилося після перекриття стояка холодної води, а після поновлення водопостачання не продовжувалося, свідчить про те, що його причина була усунена вже після виникнення мешканцями квартири № 43 без звернення до аварійних служб, отже відповідачка мала технічну можливість уникнути залиття квартири позивачки при належному виконання своїх обовязків.

При цьому суд враховує той факт, що в момент залиття мешканці квартири № 43 двері нікому не відкривали, що підтверджується актом КП «Жилсервіс-9» ДМР (а.с. 113) та показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Заперечення представників відповідачки щодо відсутності доказів на підтвердження вини відповідачки в залиття квартири позивачки судом відхиляються з наступних підстав.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-168цс13 від 12 лютого 2014 року, згідно якого відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1166 ЦК України закріплює презумпцію вини завдавача шкоди, оскільки за умови доведення самого факту завдання шкоди, її розміру, протиправності дій (бездіяльності) завдавача шкоди та причинного звязку між шкодою та такими діями (бездіяльністю), саме на завдавача шкоди покладається доведення відсутності його вини, як підстави для звільнення від її відшкодування.

Наданими позивачкою доказами доведено наявність майнової шкоди, протиправність діяння відповідачки як заподіювача такої шкоди, наявність причинного звязку між шкодою й протиправними діяннями відповідачки. З урахуванням того, що відповідачкою та її представниками не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що шкоди майну позивачки було завдано не з її вини, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1166 ЦК України, суд вважає доведеним факт наявності вини відповідачки у завдання шкоди позивачки та відсутності визначених законом підстав для звільнення від її відшкодування.

За наведених обставин, відповідачка на підставі ст. 1166 ЦК України зобовязана відшкодувати позивачці завдану шкоду в повному обсязі і позовні вимоги в частині стягнення відшкодування майнової шкоди в межах заявлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у звязку з пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що в судовому засіданні доведений факт завдання моральної шкоди позивачці, якої вона зазнала у звязку з пошкодженням її майна, оскільки сам факт пошкодження майна особи вже є свідченням того, що власник майна зазнав у звязку з цим душевних страждань.

Доводи позивачки щодо погіршення стану її здоровя внаслідок залиття квартири судом відхиляються через відсутність доказів на підтвердження відповідного причинно-наслідкового звязку.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідачка, як особа, яка неправомірними винуватими діями та бездіяльністю завдали моральної шкоди позивачці, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України зобовязана відшкодувати їй таку шкоду. Обраний позивачкою спосіб відшкодування моральної шкоди грішми, відповідає як вимогам закону, так і фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню.

Суд враховує розяснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує:

-характер страждань;

-їх обсяг;

-тривалість часу що минув з часу залиття квартири та необхідного для здійснення її ремонту;

-можливість відновлення пошкодженого майна;

-тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачки;

-небажання відповідачки в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду;

-загальний розмір завданої позивачці майнової шкоди;

З врахуванням перелічених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір відшкодування в 5000 гривень є надмірним і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 500 гривень.

Суд враховує, що позивачкою понесені та документально підтверджені судові витрати, які згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами, а саме:

-з оплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру 253,84 грн. (а.с. 1);

-з оплати судового збору за позовні вимоги немайнового характеру 243,60 грн. (а.с. 1, 28);

-з оплати проведення судової експертизи у розмірі 2952 грн. (а.с. 163).

Оскільки позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди задоволені частково, витрати зі сплати судового збору за ці позовні вимоги та витрати з оплати проведення судової експертизи на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме: з оплати судового збору у розмірі 168,02 грн. (16801,80 / 25384,25 х 253,84) та з оплати проведення судової експертизи у розмірі 1953,92 грн. (16801,80 / 25384,25 х 2952).

Розподіляючи судові витрати в частині сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд враховує розяснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені частково, а застосувати вимогу пропорційності неможливо, відповідні судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, відповідачка на підставі ст. 88 ЦПК України зобовязана відшкодувати позивачці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 121,80 грн. (243,60 / 2).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, Комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_6, про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4:

-грошове відшкодування майнової шкоди у розмірі 16801 гривня 80 копійок;

-грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень;

-судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 289 гривень 82 копійки;

-судові витрати з оплати судової експертизи у розмірі 1953 гривні 92 копійки;

а усього стягнути 19545 (девятнадцять тисяч пятсот сорок пять) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :