У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на повторне заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з боржника і поручителя, заборгованість по кредитному договору, яка, станом на 26 листопада 2007 року складає 45537,52 грн.

Позов мотивовано тим, що 24 листопада 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США строком на 36 місяців із сплатою 15,5% річних. При цьому, згідно додатку №1 до кредитного договору щомісячний платіж повинен становити не менш як 544,68 доларів США. Факт отримання коштів підтверджується підписом відповідача ОСОБА_6 на заяві про видачу готівки 17 січня 2005 року. Умови договору порушені позичальником, зобов`язання ним не виконуються. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 листопада 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з умовами якого кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язань, що виникають з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій частині не буде виконано. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, як солідарні боржники. Станом на 26 листопада 2007 року заборгованість за кредитним договором становить 45 537,52 грн. Вказану суму банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 червня 2009 року позов задоволено у повному обсязі.

Вказане заочне рішення за заявою ОСОБА_5 скасовано ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 4 березня 2013 року. Справу призначено до судового розгляду.

Повторним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку 45 537,52 грн заборгованості по кредитному договору від 24 листопада 2004 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_5, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з нього заборгованості в солідарному порядку, як з поручителя, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, як до поручителя.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються тому, в силу ст. 335 ЦПК України, у цій частині колегією суддів в касаційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що згідно поданого розрахунку загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 45 537,52 грн, з яких: 7879,95 доларів США заборгованість по простроченим відсоткам, 50,19 доларів США нараховані поточні відсотки, 2904,61 доларів США пеня за порушення строків сплати кредиту. Вказана заборгованість, згідно висновків місцевого суду, підлягає стягненню на користь банку в солідарному порядку з відповідачів, як з боржника і поручителя.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками останнього та виходив з того, що відповідно до п.1.1. договору поруки від 24 листопада 2004 року поручитель зобов'язаний відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п.1 право вимоги за кредитним договором у банку виникло у листопаді 2007 року, тому звернувшись з позовом до суду у вересні 2008 року позивач дотримав норми матеріального права. У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність. Крім того, ОСОБА_5 як сторона у договорі поруки, цей договір не оскаржив, він чинний і належить до виконання. Договір поруки не є нікчемним, а є оспорюваним правочином, тому його недійсність повинна доводитись у судовому порядку. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків місцевого суду щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 листопада 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США на 36 місяців із сплатою відсотків 15,5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24 листопада 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір поруки згідно з яким поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

Боржник взятих на себе зобов'язань не виконував у зв'язку із чим, станом на 26 листопада 2007 року виникла заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку складає 45 537,52 грн, з яких: 7879,95 доларів США заборгованість по простроченим відсоткам, 50,19 доларів США нараховані поточні відсотки, 2904,61 доларів США пеня за порушення строків сплати кредиту.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України не перевірив доводів ОСОБА_5 щодо припинення поруки, який посилався на те, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється і банк не пред'явив протягом шести місяців вимог до поручителя, не встановив строк дії основного договору та строк, до якого діє порука.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 8 жовтня 2014 року у справі №6-128цс14, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, апеляційним судом не надано належної оцінки умовам договору поруки, зокрема п.5 якого передбачено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно умовами цього договору.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надано належної оцінки наявним доказам у справі.

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо позовних вимог до поручителя. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим в частині вирішення позовних вимог до поручителя, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати у цій частині з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати.

Справу у цій частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська