У х в а л а

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2015 року, позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 962 грн 94 коп.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судами встановлено, що відповідно до укладеного договору від 03 грудня 2007 року б/н ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного лімігу на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку.

Строк дії картки ‒ липень 2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору відповідач має заборгованість станом на 13 січня 2015 року в розмірі 28 962 грн 94 коп.

На обґрунтування касаційної скарги заявник указує на те, що судом першої інстанції при розгляді справи було порушено норми ЦПК України, а саме не роз'яснено їй права якими вона могла б скористуватися.

Установлено, що 09 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою в якій вона вказувала про те, що позовні вимоги банку не визнає, від проведення почеркознавчої експертизи відмовляється у зв'язку з скрутним матеріальним становищем та просила суд розглядати справу в її відсутність (а. с. 76).

Вказане клопотання було задоволено справу розглянуто у відсутність позивача на підставі доказів наданих позивачем.

Доказів які б спростували доводи позивача матеріали справи не містять.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун