Номер справи 623/598/15-ц
Номер провадження 2/623/297/2015
РІШЕННЯ

іменем України

13 жовтня 2015 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

судового розпорядника Максименко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

05.02.2015 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, в якому вказує, що в період з вересня 2008 року по травень 2014 року проживала разом зі своїм сином за адресою: АДРЕСА_1 однією сім'єю з ОСОБА_6. В період спільного проживання з нею ОСОБА_6 відкрив рахунки в банку та придбав два автомобіля :

RENAULT TRAFIK, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 придбаний 25 лютого 2014 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3;

SKODA OCTAVIA F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5, придбаний 26 лютого 2014 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 загинув.

Просить встановити юридичний факт проживання однією сім"єю в період з вересня 2008 року по травень 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Визнати за нею право власності як спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частини автомобілів RENAULT TRAFIK, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 та SKODA OCTAVIA F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5 придбаних під час спільного проживання з ОСОБА_6.; ? частину грошових коштів в розмірі 12791,15 грн. що знаходяться на рахунку № НОМЕР_7 відкритому 25 листопада 2013 року в Ізюмському відділенні ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи; ? частину грошових коштів в розмірі 27,50 грн. що знаходяться на кредитному картковому рахунку № НОМЕР_8 відкритому 18 січня 2013 року в Ізюмському відділенні ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 1/6 частини автомобілів RENAULT TRAFIK, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 та SKODA OCTAVIA F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5; на 1/3 частину грошових коштів в розмірі 12791,15 грн. що знаходяться на рахунку № НОМЕР_7 відкритому 25 листопада 2013 року в Ізюмському відділенні ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи; 1/3 частину грошових коштів в розмірі 27,50 грн. що знаходяться на кредитному картковому рахунку № НОМЕР_8 відкритому 18 січня 2013 року в Ізюмському відділенні ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 змінені позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що є матір'ю загиблого ОСОБА_6 Син був розлучений з 2003 року, проживав один, мав хатню робітницю, яка працювала в нього багато років. З позивачкою ОСОБА_2 познайомилась 08 березня 2014 року, коли її син ОСОБА_6 приїхав поздоровити її зі святом разом з позивачкою у справі. На її запитання, щодо стосунків з позивачкою, сказав, що це несерйозно, та одружуватись він не збирається. Другий раз бачила позивачку на похоронах сина. В будинку ОСОБА_6 ОСОБА_2 ніколи не проживала, її речей, та речей її дитини в будинку не було. У ОСОБА_6 часто бувала його донька ОСОБА_4, яка мала в будинку сина свою кімнату. Автомобілі у сина були завжди, купував автомобіль, їздив на ньому 2-3 роки, продавав та купував інший. Автомобіль Шкода купив, коли отримав спадок після смерті батька.

Законний представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, пояснила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 20.08.1999 року по 03.09.2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилась донька ОСОБА_6. Після офіційного розірвання шлюбу до 2013 року вони з ОСОБА_6 зустрічались, спілкувались, мали близькі стосунки як чоловік та жінка. Часто буваючи в домі ОСОБА_6 ніколи не бачила в будинку жіночих речей. Донька часто жила в батька, але ніколи не говорила, що бачила в будинку іншу жінку. Позивачку вперше побачила в день загибелі ОСОБА_6

Представник ОСОБА_6 - адвокат Шведова Т.А. просила в позові відмовити за його недоведеністю.

Представник органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Мойсеєнко В.А., який вважав, що в задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити, оскільки, якщо судом буде встановлено факт проживання позивача з ОСОБА_6 однією сім'єю, то вона має право на спадкування в четверту чергу та не має права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, законного представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, адвоката Шведову Т.А., представника органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Мойсеєнко В.А., свідків : ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, дослідивши надані докази, суд встановив.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.6)

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_20, ОСОБА_17, ОСОБА_18, кожен окремо, в судовому засіданні підтвердили, що позивач ОСОБА_2 зі своїм сином проживала з ОСОБА_6 з 2007-2008 року по день його смерті як чоловік та дружина.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, кожен окремо, спростували вказану інформацію та пояснили, що ОСОБА_6 після розлучення жив один, по господарству йому допомагала хатня робітниця, яка працювала у ОСОБА_6 довгий час. ОСОБА_2 разом з дитиною в будинку ОСОБА_6 ніколи не проживала.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя ( ч. 2 ст.21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 з 07 лютого 2005 року (а.с.4)

Для підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_6 позивачем надано до суду копію довідки голови квартального комітету кварталу №20 ОСОБА_14, від 24.07.2014 року, посвідчену Ізюмською міською радою Харківської області 30.07.2014 року, згідно якої ОСОБА_2 не була зареєстрована, але проживала за адресою: АДРЕСА_3 з вересня 2008 року з цивільним чоловіком ОСОБА_6 до його смерті та вели з ним спільне господарство.(а.с.7)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що, після смерті ОСОБА_6 до неї звернулась ОСОБА_2 з проханням видати їй довідку, при цьому у ОСОБА_2 були ключі від будинку ОСОБА_6 і вона відкрила будинок та запросила її увійти. Сусіди підтвердили, що ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_6 більше 3-4 років. Зі слів ОСОБА_2 вона вказала в довідці, що та проживає з 2008 року.

При цьому свідок ОСОБА_14 пояснила, що є головою квартального комітету кварталу №20 з 2013 року, та не змогла пояснити суду, які саме сусіди підтвердили факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_6 А зазначення в довідці факту ведення спільного господарства пояснила наявністю у ОСОБА_2 ключів від будинку ОСОБА_6

Вказані докази суд критично оцінює, оскільки вони спростовуються іншими доказами, зокрема, поясненнями свідків:

- ОСОБА_16, який пояснив, що працює дільничним міліціонером Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській області на дільниці де проживав ОСОБА_6 Відповідно до своїх посадових обов'язків цікавився життям жителів своєї дільниці. Особисто знав ОСОБА_6, спілкувався з ним та бував у нього в домі. ОСОБА_6 жив один, в нього була хатня робітниця ОСОБА_10. ОСОБА_2 не проживала зі ОСОБА_21

- ОСОБА_10, яка пояснила, що працювала у ОСОБА_6 домогосподаркою з травня 2005 року по день його смерті. Працювала щодня з 9-00 до 15-16 год, крім вихідних, святкових днів та відпустки. В її обов'язки входило прибирання, прання, прасування, готування їжі, прибирання двору, та робота на огороді в домоволодінні ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_4. Весь час її роботи в будинку проживав ОСОБА_6 один, приходили до нього донька ОСОБА_6, колишня дружина ОСОБА_10 та його мати ОСОБА_22. У доньки ОСОБА_6 в будинку була своя кімната. ОСОБА_2 з дитиною в будинку ОСОБА_6 ніколи не жила.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України « Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти.

Позивачем доказів спільного побуту з померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 суду не надано.

Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Позивач ОСОБА_2 не вказала суду на джерела вкладів що знаходяться на рахунках в Ізюмському відділенні ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_6, джерела придбання автомобілів RENAULT TRAFIK та SKODA OCTAVIA , та її особистий вклад в придбання вказаного майна, доказів про те, що вона в період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року не перебувала в іншому шлюбі суду також не надала.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на корті вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Представлені позивачем ОСОБА_2 докази на підтвердження своїх позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування не дають суду можливості прийти до беззаперечного висновку про обґрунтованість її позовних вимог.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215,218, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуюсий- суддя :