Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"10" грудня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вузлової поліклініки станції Житомир Південно-Західної залізниці про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вузлової поліклініки станції Житомир Південно-Західної залізниці та просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 12052,26 грн., моральну шкоду, а також повний розрахунок з дати звільнення до дати виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14.01.2003 року по 27.03.2015 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, однак, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку та не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 12052,26 грн..

У судове засідання позивач після оголошеної перерви не зявилася. Згідно поданої заяви просить закінчити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги уточнила та просить стягнути з відповідача лише невиплачену заробітну плату в сумі 6 399,11 грн. (а.с.21).

Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст.74 ЦПК України за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності позивача та представника відповідача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що між позивачем як працівником та відповідачем як роботодавцем існували трудові правовідносини, які регулюються законодавством про оплату праці, що грунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці та інших актів законодавства України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з копії трудової книжки позивач працювала у Вузловій поліклініці станції Житомир Південно-Західної залізниці на посаді медсестри та звільнена з займаної посади 27.03.2015 року по переводу згідно п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.2-3).

Відповідно до довідки Вузлової поліклініки станції Житомир Південно-Західної залізниці №68 від 27.03.2015 року (а.с.19) перед ОСОБА_1 наявна заборгованість по заробітній платі, нарахованій за період з 01.01.2015 року по 27.03.2015 року згідно табелів використання робочого часу в сумі 6 399,11 грн..

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 6 399,11 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки за подання позову до суду позивач не сплачувала судовий збір, тому згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір за вимогу майнового характеру підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 116 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Вузлової поліклініки станції Житомир Південно-Західної залізниці на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 399,11 грн. (шість тисяч триста девяносто девять грн. 11 коп.).

Стягнути з Вузлової поліклініки станції Житомир Південно-західної залізниці на користь держави 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко