Справа № 587/98/15-ц
Провадження № 2/587/132/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Сумський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Моісеєнко О.М., з участю секретаря Землюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська»

про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська»

До ОСОБА_1

Про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,

Встановив:

Позивач звернулась до суду з тих підстав, що 6 січня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, згідно акту приймання передачі земельної ділянки, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зі сплатою в розмірі 442 грн. Договір зареєстрований 11 грудня 2006 року у Сумській регіональній філії «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України». 12 грудня 2006 року земельна ділянка була передана та прийняття відповідачем відповідно до акту приймання-передачі. 1 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди землі, яким змінено строк дії договору з 5 років на 10 років, в звязку з чим відповідач зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 1 083 грн. 75 коп. за рік. Відповідач систематично не сплачував орендну плату, а саме не сплатив орендну плату в 2011 році, не сплатив її і в 2012 році (за 2012 рік сплачено лише в грудні 2013 року), тому позивач просила стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2011 рік в сумі 1 147 грн. 69 коп., 3% річних в сумі 98 грн. 01 коп., пеню в розмірі 87 грн. 49 коп., інфляційне збільшення заборгованості в сумі 221 грн. 74 коп. та пеню за прострочення виплати орендної плати за 2012 рік в сумі 149 грн. 20 коп.; розірвати договір оренди землі та стягнути судові витрати.

У подальшому представник позивача уточнила та збільшила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на користь позивача 2 197 грн. 27 коп., з яких 1 671 грн. 14 коп. заборгованості з орендної плати, 3% річних в сумі 99 грн. 99 коп., 426 грн. 14 коп. інфляційного збільшення заборгованості, розірвати договір оренди землі від 04 січня 2005 року та судові витрати.

Позивач в письмовій заяві підтримала уточнені та збільшені позовні вимоги, просила слухати справу без її участі.

Відповідач з позовними вимогами не погодився та подав до суду зустрічний позов про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі. Зазначив, що позивачем при зверненні до суду неправильно визначена оцінка землі, для сплати орендної плати необхідно застосовувати нормативну грошову оцінку землі, індексація на яку є неправильною. Орендна плата визначається домовленістю сторін, яка може бути переглянута. Додатковим договором розмір орендної плати було змінено з 442 грн. до 1083,75 грн. за рік. Відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п.1.3. Додаткового договору на 10 років. Орендар зобовязалася не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою( п. 29 договору). Не дивлячись на це, ОСОБА_1 на підставі договору від 28 грудня 2012 року передала належну їй земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку позивача протягом 2013-2014 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» була позбавлена такої можливості, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», яка понесла збитки внаслідок протиправних дій позивача, в тому числі упущену вигоду в розмірі 18223,58 грн. Оскільки позивача порушила умови укладеного між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» договору оренди землі, отримала від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з її вини користуватися земельною ділянкою, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_1, стягнути 1443,19 грн. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути 18223,58 грн. упущеної вигоди, а також судові витрати по справі.

Під час розгляду справи змінив свої позовні вимоги та зменшив суму збитків до 13613,26 грн.

Представник відповідача в письмовій заяві у задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-СМ № 009524, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, рілля, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с.14).

6 січня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу вказану земельну ділянку (а.с.8).

11 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 90 (а.с.10-11).

12 грудня 2006 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в натурі у дострокову оренду згідно Акту приймання - передачі земельної ділянки (а.с.12).

Згідно з цим укладеним між сторонами договором позивач надав вказану земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п.8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору ); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору).

Крім того, в п. 14 цього Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14а договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

1 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного Договору оренди землі було укладено Додатковий договір, який 5 жовтня 2010 року за № 26 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.13).

Пунктом 1.2 Додаткового Договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 Додаткового договору внесено зміни до п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

27 листопада 2013 року відповідач виплатив позивачу 1712,89 грн. орендної плати за 2011-2012 року, та 1712,89 грн. за 2013 рік (а.с.44-45).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про плату за землю» втратив чинність з 01 січня 2011 року, згідно з Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Відповідно до п.«д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст.21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

З урахуванням індексів інфляції, 3% відсотків річних відповідно до ст.625 ЦК України, умов укладеної між сторонами договору оренди землі та додаткового договору від 1 січня 2009 року орендна плата становить: - 2011 рік через порушення строку виплати: 1083,75грн.х1.046=1133,60грн. ( у 2012 році індекс інфляції складає 99,8%, а за період з 01 січня по 01 листопада 2013 року - 99,7%) + 98,76грн.( 1133,60грн.х3%:365дн.х1060дн.) = 1232,52грн.;

- 2012 рік у зв'язку із не збільшення індексу інфляції у цьому році 1083,75грн.+61,74грн. (1083,75грн.х3%:366дн.х695дн.)=1145,49грн;

- 2013 рік - 1139,27 грн. (1133,60 х 100,5% без пені та 3% річних).

З урахуванням 15% податку з доходів фізичних осіб відповідно до ст.168 Податкового кодексу України, станом на 27 листопада 2013 року позивачу належало до виплати 2989,69 грн. Окремо по роках: 2011 рік 1047,64 грн.(1232,52 184,88) 2012 рік 973,67 грн. (1145,49 171,82); 2013 рік - 968,38 грн. (1139,27 170,89). Фактично позивачу виплачено 3425,78 грн., тобто більше, ніж належало.

Позивач ОСОБА_1 протягом грудня 2013 року - грудня 2014 року не зверталась до ТОВ Агрофірма «Косівщинська» чи до інших органів або суду із будь-якими запереченнями проти подальшого обробітку його земельної ділянки товариством, а також одержала своєчасно перераховану їй орендну плату за 2011 - 2013 роки в загальній сумі 3425,78 грн..

Отже, на день звернення до суду з даним позовом договірні правовідносини продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було; права позивача фактично були відновлені, а відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Таким чином, орендна плати за користування земельною ділянкою ТОВ Агрофірма «Косівщинська» за 2011 та 2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені, за 2013 рік вона була виплачена їй своєчасно і в повному обсязі та станом на 27 листопада 2013 року відповідач за ці роки розрахувався з нею в повному обсязі, тому ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

При вирішенні зустрічного позову ТОВ АФ «Косівщинська» суд виходить з наступного.

У відповідності з статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав внаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних, відповідно до ст. 28 Закону України «Про оренду землі». У відповідності з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» послалось на те, що у 2013 році ТОВ Агрофірма «Косівщинська» планувала засіяти земельну ділянку, що належить ОСОБА_1, соняшником та отримати 4273,44 грн. прибутку, у 2014 році пшеницею і отримати 9339,82 грн. прибутку. Загальну суму упущеної вигоди визначає у розмірі 13613,26 грн. Крім того, відповідачем позивачу сплачені кошти з урахуванням індексу інфляції 925,79 грн. з відрахування податку, а також частково сплачені кошти в рахунок майбутніх виплат і сумі 514,95 грн., а всього 1440,58 грн. Орендар порушила умови укладеного договору, передавши земельну ділянку в оренду іншій особі, тому відповідач просив розірвати договір оренди землі відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.36 Договору оренди.

У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, не надало належних доказів в обґрунтування розміру завданих збитків у вигляді упущеної вигоди та на підтвердження реальної можливості отримання певних сум від користування орендованих у ОСОБА_1 земельних ділянок протягом 2013 р., 2014 р. ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» могло і не отримати цих доході через дію багатьох факторів, наприклад, природні явища, несприятливі погодні умови, тощо. Заявлена сума відповідачем як упущена вигода не є обґрунтованою і з огляду на те, що відповідач не надав надало розрахунок витрат, які б товариство понесло у звязку з отриманням доходу, що робить неможливим визначити розмір упущеної вигоди.

Укладення позивачем договору оренди землі з ТОВ «Авіс Україна», в той час коли діяв договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», само по собі не могло завдати збитків ТОВ «Агрофірма «Косівщинська». В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 в натурі не відокремлювалась, знаходилася в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі договорів оренди, тому визначити реальний розмір прибутку, упущеної вигоди, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо. Крім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що воно планувало засіяти спірну земельну ділянку в 2013 -2014 роках саме соняшником або озиминою (тобто найбільш ліквідними та коштовними культурами), а не будь-якими іншими. В той же час з звіту ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на масиві, де знаходиться земельна ділянка позивача, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос.

За наявних обставин, суду сторонами не надано належних доказів того, хто ж саме обробляв земельну ділянку ОСОБА_1 в 2013-2014 роках - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» чи ТОВ «Авіс-Україна».

У справі мається рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи ТОВ «Авіс-Україна», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок.( ар. с. 101-103).

Під час розгляду цієї справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку позивача протягом 2013-2014 років.

ТОВ «Авіс-Україна» та ОСОБА_1, в свою чергу, надавали докази і намагалися довести, що саме ТОВ «Авіс-Україна» обробляло спірну земельну ділянку ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років.

Разом з тим, жодна з сторін не надала суду достовірних доказів на підтвердження порушених прав і завдання збитків, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16,22, 526, 611, 625, 629 та 651 ЦК України, абз. 4 ч. 1 ст. 15, абз. 5 ч. 1 ст. 24, ст.28 ч. 1 ст. 32 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про оренду землі», п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України,

Встановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Віктоірвни до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі та у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розвірвання договоруоренди землі, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Моісеєнко