АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1037/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2689/15Головуючий у 1-й інстанції Сегета Я.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Лобова О.А.,

суддів: Карпушина Г.Л., Винниченка Ю.М.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати дійсним з часу укладення, тобто з 20 квітня 2007 року договір купівлі-продажу садиби АДРЕСА_1, мотивуючи заявлені вимоги тим, що сторони (позивач і відповідач) домовилися про усі істотні умови договору, фактично виконали їх, проте договір не був оформлений у встановленому порядку .

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд не у повному обсязі з'ясував суттєві обставини справи, а тому зробив помилковий висновок про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що зареєстрованим власником садиби АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Згідно розписки від 20 квітня 2007 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 у 2006 році. У 2007 році вона продала цей будинок ОСОБА_2

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 15 березня 2012 року ОСОБА_5 (колишня дружина ОСОБА_3.) надала своєму колишньому чоловікові згоду на продаж будинку АДРЕСА_1.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу у встановленому порядку не був укладений, а тому не створив будь-яких права та обов'язків для сторін спору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та матеріали справи у межах наведених у ній доводів, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК України і дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно визначився із характером спірних правовідносин та правильно застосував норму матеріального права, якими вони врегульовані.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (квітень 2007 року), було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У пункті 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Наведена правова позиція підтверджена у постанові ВСУ №6-49цс13 від 19 червня 2013 року.

Посилання в апеляційній скарзі на показання свідків не мають правого значення, оскільки предметом спору є правочин, який згідно закону укладається у письмовій формі і має бути нотаріально посвідчений.

Твердження позивача про передачу йому відповідачем оригіналів правовстановлюючих документів на спірну садибу і відсутність у нього коштів для належного оформлення укладеної угоди не є доказом ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу садиби у розумінні ч.2 ст.220 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: Г.Л. Карпушин

Ю.М. Винниченко

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов