АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5331/15 Головуючий 1 інст. Єрмак Н.В.
Категорія: житлові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Московського районного відділу м. Харкова Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Московського районного відділу м. Харкова Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про виселення.

На обґрунтування, з урахуванням уточнених вимог вказала, що є власницею трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 жовтня 2002 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровими № 2-776 та № 2-777.

В квартирі зареєстровані та проживають, окрім неї, її діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_6

Однак відповідач витрат на утримання житла та надані послуги не несе, систематично порушує правила співжиття, поводить себе агресивно, залякує матір та погрожує фізичною розправою з мотивів особистої неприязні.

У звязку з зазначеним вона неодноразово була змушена звертатись до органів внутрішніх справ, проте своєї поведінки відповідач не змінив.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 116 ЖК України, просила зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 та виселити з цього жилого приміщення.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_7 позов не визнав, посилаючись на його недоведеність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що рішення ухвалено на підставі неналежного дослідження доказів щодо наявності підстав для виселення відповідача зі спірного житла.

Відповідач, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_8 є власницею трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 жовтня 2002 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровими № 2-776 та № 2-777.

В квартирі зареєстровані та проживають, окрім неї, її діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_6 (а. с. 5-6, 30).

Звертаючись із позовом, позивачка свої вимоги обґрунтувала статтею 116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами існують неприязні стосунки, у звязку з чим вони неодноразово звертались до органів внутрішніх справ з відповідними заявами.

Так, 23 липня 2014 року і 19 грудня 2014 року заяви позивачки, а також заява відповідача від 15 серпня 2014 року, що були зареєстровані в ЖЕВ Московського РВ ХМУ ГУМУС України в Харківській області, розглянуті згідно з Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (з наступними змінами) «Про звернення громадян», а з мешканцями квартири АДРЕСА_1 проведені профілактичні бесіди про недопущення протиправної поведінки (а. с. 29, 42).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ тощо.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 серпня 2014 року, складеного старшим дільничним Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківські області, ОСОБА_3 вживав спиртні напої в громадському місці, у звязку з чим йому винесено офіційне попередження (а. с. 50).

Інші докази тривалої антигромадської поведінки з боку відповідача в матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову та виселенні відповідача з квартири АДРЕСА_1 з підстав, передбачених статтею 116 ЖК України.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (частини 1-3 статті 212 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 не надала доказів, які б вплинули на нову оцінку рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді