У х в а л а

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») було укладено кредитні договори від 05 грудня 2006 року № ML-500/199/2006, від 20 лютого 2007 року № ML-500/015/2007 та від 25 червня 2008 року № ML-500/089/2008. При укладенні вказаних договорів йому не було надано повної інформації про умови кредитування та сукупної вартості кредиту. Крім того, в договорах передбачено лише відповідальність позичальника, а обсяг відповідальності ЗАТ «ОТП Банк» не вказаний. Посилаючись на те, що укладені кредитні договори порушують його права як споживача, просив суд визнати такі недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук