судді судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області Пащенко Л.В. стосовно рішення апеляційного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, який діє від імені неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа - Служба у справах дітей Тростянецької РДА, про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», в особі Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог, Орган опіки та піклування Тростянецької РДА, про визнання недійсним договору іпотеки.
Рішенням Тростянецького районного суду від 02 червня 2015 рокув задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 28.03.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, про передачу в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 19.10.2015 рокузадоволено частково апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк». Скасовано рішення Тростянецького районного суду від 02.06.2015 рокув частині задоволення вимог зустрічного позову та відмолено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», в особі Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог, Орган опіки та піклування Тростянецької РДА, про визнання недійсним договору іпотеки.

В решті рішення суду залишено без змін.

Стосовно цього рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 висловлюю таку думку.

Так, матеріалами справи встановлено, що на момент укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» (28.03.2008 року) договору кредиту та, в його забезпечення, договору іпотеки нерухомого майна, в житловому будинку по АДРЕСА_1, який являється предметом іпотеки, окрім ОСОБА_2 та його дружини-ОСОБА_5 була зареєстрована і проживала ще й неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.01.2002 року по даний час. Але органом опіки та піклування, у зв'язку з цим, згода на передачу в іпотеку вказаного житлового будинку не надавалась. Тобто, по факту мало місце порушення прав та інтересів неповнолітньої дитини. І даний факт сторонами в суді не заперечувався.

Задоволюючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував вказані обставини, вимоги закону, зокрема ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.32,71,203,215,224 ЦК України, ст.177 СК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітня дитина фактично використовувала житлову площу та мала право користуватись нею, що підтверджується відповідною реєстрацією, а тому вказані обставини були перешкодою для укладення договору іпотеки без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування.

Скасовуючи рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в зустрічному позові ОСОБА_2, апеляційний суд виходив з того, що саме ОСОБА_2, будучи іпотекодавцем, приховав факт наявності у нього неповнолітньої дитини, яка зареєстрована і проживає в житловому будинку, який передається ним в іпотеку, і, відповідно, не отримав згоди органу опіки та піклування на укладення цього договору. Отже, в порушення вимог ч.3 (перше речення) ст.6 ЗУ «Про іпотеку», п.6 ст.3 ЦК України, саме іпотекодавець ОСОБА_2 при укладенні договору іпотеки діяв недобросовісно і тому оспорення ним дійсності цього договору у зв'язку з неотриманням згоди органів опіки та піклування є безпідставним.

Проте, враховуючи, що під час укладення договору іпотеки було порушено право неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на користування житловим будинком, переданим банку в іпотеку без попередньої згоди органу опіки та піклування, яке потребує захисту, то вважаю, що таке право неповнолітньої дитини має бути захищено незалежно від того чиї саме недобросовісні дії призвели до порушення цього її права: чи лише іпотекодавця-батька (батьків), чи іпотекодержателя-банка (його працівників), чи обох сторін договору.

А в даному випадку, на мою думку, неможливо достеменно встановити чи банк-іпотекодержатель (його відповідні працівники чи служби) діяв при укладенні спірного договору іпотеки добросовісно чи ні, тобто чи банку-іпотекодержателю (його відповідним працівникам чи службам) дійсно не було відомо, і за обставинами справи не могло бути відомо, що у ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, яка проживає і зареєстрована в житловому будинку, який є предметом іпотеки, і що, відповідно, необхідно отримати згоду органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 року, висловленій у цивільній справі №6-396цс15, відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Тому підтримую висновок суду першої інстанції в частині щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотекина підставі вимог ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.32,71,203,215,224 ЦК України, ст.177 СК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Тим більше, що у відповідності до другого речення ч.3 ст.6 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавців-батьків, які свідомо приховали факт існування прав дітей на передане в іпотеку житло, дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування завданих збитків.

З рішенням апеляційного суду Вінницької області від 19.10.2015 року в частині зміни підстав відмови в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо виселення з іпотечного житлового будинку неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 погоджуюсь.

Але разом з тим, якщо висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним є вірним, то є логічно правильним і висновок суду першої інстанції про те, що задоволення зустрічного позову, само по собі, являється підставою для відмови в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суддя апеляційного суду Вінницької області Пащенко Л.В.