АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3495/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/3973/14 ОСОБА_1
Категорія: право власності Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Швецової Л.А.

Суддів: Бровченка І.О., Даниленка В.М.

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтвання якого зазначив, що йому на праві власності належить 5/6 частини однокімнатна квартира АДРЕСА_1, інша 1/6 частини вказаної квартири належить відповідачу ОСОБА_2, яка є його бабусею.

Відповідачка у спірній квартирі не мешкає, за комунальні послуги не сплачує, за станом квартири не слідкує. Позивач зазначив, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а мешкає взагалі за адресою: АДРЕСА_2.

У звязку з чим позивач звернувся до відповідача з пропозицією придбати її 1/6 частину квартири, однак відповіді не отримав.

Крім того, ОСОБА_3 посилався на те, що з технічної точки зору однокімнатна квартира не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки співвласниками є особи різного полу, віку та у разі спільного користування квартирою неможливо буде дотримуватись існуючих санітарних та житлових норм, у звязку з чим просив суд припинити право власності відповідача на її 1/6 частину квартири та визнати за ним право власності на вказану частину квартири.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вказав, що відповідачці належить окрім 1/6 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_3, однак дана квартира перебуває у непридатному для проживання стані, у відповідача не має ключів від квартири по просп. Гагаріна, тому вона не може там проживати, крім того, відповідач запропонувала продати позивачу свою частину однак, позивач не погоджується, також представник позивача не погоджувався із висновком експерта, так як вартість 1/6 частини квартири є заниженою.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності задоволено.

Припинено право власності мельник Л.П. на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 в сумі 33758,00 грн., що внесені згідно квитанції № 13186541 від 09.02.2015 року ОСОБА_3 на депозитний рахунок Червонозаводського районного суду м. Харкова, які підлягають виплаті ОСОБА_2 територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 250 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 2460 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скарг, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуальног права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що належна ОСОБА_2 1/6 частка спірної квартири, є незначною (оскільки спірна квартира є однокімнатною), не може бути виділена в натурі, тому відповідно до ст. 365 ЦК України право ОСОБА_2 на частку у спільній квартирі може бути припинено.

По справі встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.11.2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та визнано право власності за ОСОБА_3 на 5/6 частин вказаної квартири (а.с. 6-8).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вказана квартира є однокімнатною, житловою площею 16,1 кв. м. (а.с. 11-12).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2015 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/1 частина квартири АДРЕСА_5 (а.с. 116).

Даних, що позивачу належить інше житло на праві власності, окрім 5/6 частин квартири АДРЕСА_1, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України припинення за рішенням суду права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників можливо, якщо

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно ч.2 цієї статті суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.01.2012 року, справа № 6-81цс-11, (який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України), для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10774 від 08.12.2014 року, ринкова вартість квартири № 23, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 248 складає

202547 грн., а вартість 1/6 частини даної квартири складає 33 758,00 грн.

Згідно з п. 1 Постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Таким чином, звернення до суду з позовом про припинення права власності є належним способом захисту порушеного права.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що висновок судової будівельно-технічної експертизи не відповідає дійсній вартості спірного майна, судова колегія вважає безпідставним, оскільки експертиза була проведена експертом у відповідності до постанови № 8 від 30.05.1997 року « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» та ст. 1 Закону України « Про судову експертизу» , відповідно до якої, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які

містять інформацію про обставини справи, що перебуває у

провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Крім цього, експерт, який проводив експертне дослідження був попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до ст. 384, 385 КК України, а також ст. 14 Закону України « Про судову експертизу». Експерт ОСОБА_4 стосовно наданого висновку була допитана в судовому засіданні суду першої інстанції.

На підставі клопотання відповідача, судом апеляційної інстанції по справі була призначена повторна будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса. Вказана експертиза проведена не була, у звязку з несплатою відповідачем витрат на проведення експертизи.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що вони просили проведення повторної експертизи доручити експерту ОСОБА_5, який мав можливість зробити експертний висновок за 300 грн., судова колегія не приймає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах,

визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками

зазначених установ. Відповідно до даних Реєстру атестованих судових експертів, затвердженого Міністерством юстиції України, ОСОБА_5 не є атестованим судовим експертом та не має права проводити судові будівельно-технічні експертизи.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовує, і не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: