АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1615/4504/2012 Номер провадження 22-ц/786/2562/15Головуючий у 1-й інстанції Демиденко І. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М.., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представникаапелянта ОСОБА_3- ОСОБА_4

представника позивача - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_3

на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ПАТ «Ерсте Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, в якому, посилаючись на невиконання відповідачкою зобов»язань по Кредитному договору від 07.03.2008 року, прохав звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - магазин-павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 298,5 кв.м., який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу магазину-павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3883 шляхом визнання права власності на магазин-павільйон за ПАТ «Ерсте Банк».

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.09.2013р. заяву ПАТ «Ерсте Банк» про заміну сторони у цивільній справі задоволено. Замінено позивача-Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» по даній справі на Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк» (т.1, а.с.142).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2014р. заяву Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» про заміну сторони у цивільній справі задоволено. Замінено позивача-Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк»» по даній справі на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (т.1, а.с.237).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2014р. залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог Реєстраційну службу Кременчуцького міського управління юстиції (т.1, а.с.238).

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з уточненими позовними вимогами, де прохало звернути стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки з фізичною особою №014/6211/2/11240 від 07.03.2008 року, а саме: нерухоме майно - магазин-павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 298,5 кв.м., який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу магазину-павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3883 шляхом визнання права власності на магазин - павільйон за Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» за ціною 1607390,00грн. без ПДВ в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Фідобанк» за Кредитним договором з фізичною особою № 014/6211/2/11240 від 07 березня 2008 року в сумі 456709,54 доларів США, що стягнута рішенням від 17.09.2010 року Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків по справі № 596-10.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» - задоволено в повному обсязі.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки з фізичною особою № 014/6211/2/11240 від 07.03.2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3885, а саме: нерухоме майно - магазин-павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 298,5 кв.м., який належить ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 13.09.2002 року, адреса реєстрації та останнє відоме фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу магазину-павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3883 шляхом визнання права власності на магазин-павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 298,5 кв.м. та є предметом іпотеки по договору іпотеки з фізичною особою № 014/6211/2/11240 від 07.03.2008 року за Публічним акціонерним товариством «Фідобанк», місцезнаходження м. Київ вул. Червоноармійська 10, ідентифікаційний код 14351016, МФО 300175 за ціною 1607390 (один мільйон шістсот сім тисяч триста дев'яносто гривень 00 коп.) грн. без ПДВ в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» за Кредитним договором з фізичною особою № 014/6211/2/11240 від 07 березня 2008 року в сумі 456709 (чотириста п'ятдесят шість тисяч сімсот дев'ять доларів) доларів США 54 (п'ятдесят чотири) центи, що стягнута рішенням від 17.09.2010 року Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків по справі № 596-10.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 13.09.2002 року на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 107,30 ( сто сім гривень. 30 коп.) грн., витрати понесені за надання оголошення в пресі в сумі 216 (двісті шістнадцять грн..) гривень та витрати, понесені за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1400 (одна тисяча чотириста гривень) грн.

Вказане заочне рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_8, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, або, за наявності підстав, закрити провадження по даній справі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що буде вимушена сплачувати кошти на користь позивача по одному і тому ж Кредитному договору на підставі двох судових рішень, одне з яких, а саме рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.09.2010р. уже перебуває на виконанні у підрозділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області, по якому вчиняються виконавчі дії щодо продажу спірного майна.

Вважає, що у суду наявні підстави для закриття провадження по справі, оскільки існує чинне рішення суду з одного і того ж предмету і тих самих підстав, а тому, зважаючи на те, що позивач уже обрав та реалізував спосіб захисту свого права шляхом стягнення суми боргу в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» він позбавлений права звертати стягнення на майно у спосіб, передбачений ст.37 ЗУ «Про іпотеку», а тому суд неправильно застосував цю норму права.

Зазначає, що позивач не надав доказів направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушення, не звернув уваги на те, що Закон не вимагає від позивача необхідності звертатися до суду за наявності відповідного застереження в договорі та не звернув увагу, що власником майна є не вона, а ОСОБА_3, яка придбала це майно з прилюдних торгів.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.03.2014 року скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.06.2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26.11.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

На стадії апеляційного розгляду скаргу на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.03.2014 року подала також ОСОБА_3, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, або, за наявності підстав, закрити провадження у даній справі, судові витрати покласти на позивача.

Зазначає, що вона, ОСОБА_3, є власником оспорюваного магазину-павільйону, що позивач не надав доказів направлення відповідачу письмової вимоги про усунення порушення, не звернув уваги на те, що Закон не вимагає від позивача необхідності звертатися до суду за наявності відповідного застереження в договорі.

Вважає, що у суду наявні підстави для закриття провадження по справі, оскільки існує чинне рішення суду з одного і того ж предмету і тих самих підстав, а тому, зважаючи на те, що позивач уже обрав та реалізував спосіб захисту свого права шляхом стягнення суми боргу в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» він позбавлений права звертати стягнення на майно у спосіб, передбачений ст.37 ЗУ «Про іпотеку», у зв»язку з чим суд неправильно застосував цю норму права.

У наданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник ПАТ «Фідобанк» прохав скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів заперечень посилаються на те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2013р. встановлено незаконність набуття права власності ОСОБА_3 та визнано недійсним правочин про набуття права власності на нерухоме майно - магазин - павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а наявними у справі доказами підтверджено факт отримання ОСОБА_3 від ВПВР ГУЮ в Полтавській області в повному обсязі грошових коштів, які вона витратила на придбання цього майна з прилюдних торгів.

Таким чином, ОСОБА_3 не є власником вказаного майна, право власності на яке повернулося до ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу від 07.03.2008 року.

Зазначають, що ПАТ «Фідобанк» наділене правом вимоги до ОСОБА_6 про виконання зобов»язання по Кредитному договору за рахунок предмету іпотеки по Договору іпотеки та відповідачу двічі направлявся лист-вимога, однак позичальник її не виконала, а тому вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності є законною і аналогічного висновку в своїй ухвалі від 24.06.2015р. дійшов ВССУ і цей висновок є обов»язковим для суду при новому розгляді справи.

Вважають, що у даному випадку відсутній факт притягнення однієї особи до одного виду юридичної відповідальності двічі, оскільки обсяг відповідальності боржника складається з повернення суми боргу і припиняється виконанням, проведеним належним чином (рішенням суду від 17.09.2010р. стягнуто заборгованість по Кредитному договору), а обсяг відповідальності іпотекодавця складається з вартості предмету іпотеки по договору іпотеки (рішенням суду від 11.03.2014р. притягнуто до відповідальності іпотекодавця шляхом набуття права власності на предмет іпотеки по договору іпотеки за іпотекодержателем). Вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є вимогою немайнового характеру, а тому заочним рішенням від 11.03.2014р. не проведено подвійного стягнення заборгованості по Кредитному договору.

Вважають також, що відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки предмет і підстави позовів по обох справах є різними.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав та прохав задовольнити обидві скарги.

Представник ПАТ «Фідобанк» апеляційні скарги не визнав, та, посилаючись на наведені у запереченнях доводи, прохав їх відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та фізичною особою ОСОБА_6 був укладений кредитний договір за № 014/6211/2/11240 на суму 400000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 15 лютого 2018 року зі сплатою 12,5 відсотків річних (т.1, а.с.15-16).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки №014/6211/2/11240, предметом якого є нерухоме майно: магазин-павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 298,5 кв.м., який належить іпотекодавцю - ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року за реєстровим № 3883 (т.1, а.с.31-33).

Згідно договору купівлі-продажу магазину-павільйону від 07.03.2008 року Приватна промислово-торговельна фірма «Юсь» продала, а ОСОБА_6 купила магазин-павільйон загальною площею 298,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.27, 76-78).

02.04.2008 року вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_6, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1, а.с.76-78).

Рішенням Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.09.2010 року по справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 456709,54 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.09.2010 року, еквівалентно 3616774,18 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/6211/2/11240 від 07.03.2008 року (т.1, а.с.9-12).

На підставі даного рішення, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2010 року (т.1, а.с.13-14), видано виконавчі листи, які пред'явлені позивачем до виконання та постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 08.04.2011р. відкрито виконавче провадження.

У ході примусового виконання вказаного рішення, 26 вересня 2011 року державним виконавцем проведено опис і арешт майна - вказаного вище магазину-павільйону, що належить боржнику ОСОБА_6 (т.2, а.с.172).

Відповідно до договору про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) від 20 квітня 2012 року, укладеного між ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та відділом ПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області, 07.08.2012 року ПП «СП «Юстиція» були проведені торги з реалізації вказаного арештованого нерухомого майна.

30.10.2012 року право власності на вказаний вище магазин-павільйон набула ОСОБА_3, яка одержала Свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно, посвідчене приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстроване в реєстрі за №354 (т.1, а.с.76-78).

У подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, Полтавської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_6, ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна, визнання недійсним додатку до протоколу проведення прилюдних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги від 07серпня 2012 року по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_6, а саме приміщення магазину-павільйону загальною площею 298,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсними протокол №2/247/12/1-1 про проведення вказаних прилюдних торгів від 07.08.2012 року та Додаток до протоколу від 04.09.2012 року складені Полтавською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція».

Визнано недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 29.10.2012 року з реалізації приміщення вказаного магазину- павільйону, виданий заступником начальника Відділу ПВР УДВС ГУЮ Григор»євою Л.М.

Визнано недійсним Свідоцтво, посвідчене 30.10.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстроване в реєстрі за №354 про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно магазин-павільйон загальною площею 298,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат (т.1, а.с.106-109, 120-126).

Згідно Висновку будівельно-технічної експертизи від 25.12.2013р. №10/18-13 ринкова вартість нерухомого майна - магазину-павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., складає з урахуванням ПДВ 1928868,00грн. (т.1, а.с.166-179).

Установлено, що заборгованість за кредитним договором боржником ОСОБА_6 не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідачем на даний час заборгованість за кредитним договором не погашена, а позивачем виконані умови договору іпотеки, додержані строки, обумовлені договором іпотеки, виконані процедури, передбачені ст.ст. 33, 37 ЗУ «Про іпотеку», та Іпотекодавець має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на Законі, виходячи з наступного.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.212 ЦПК).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки (ч.1 ст.60 ЦПК).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ст..33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до п.3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або за Кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його згідно пункту 5 цього договору.

Як убачається зі змісту п.5.5.1 у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань перед іпотекодержателем, останній на власний розсуд має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги, як шляхом набуття права власності на предмет іпотеки так і шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві.

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки та мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Аналізуючи вказані вище норми закону та з урахуванням висновків, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ - наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що у разі задоволення позову відповідач буде змушена двічі сплатити по одному зобов'язанню є неспроможними, оскільки, відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК… наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Прилюдні торги по реалізації предмету іпотеки були призначені на виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості за кредит ним договором, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.09.2010 року, на яке посилаються апелянти, є не виконаним, кредитор не позбавлений права на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Твердження в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_6 не є власником предмету іпотеки, а власником даного нерухомого майна є ОСОБА_3 не відповідають обставинам справи, а тому не можуть бути взяті до уваги, з огляду на те, що, як зазначено вище, Свідоцтво на право власності на ім»я ОСОБА_3 від 30.10.2012 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 року, визнано недійсним.

Доводи представника ОСОБА_3 про те, що за останньою зареєстровано право власності на нерухоме майно - магазин - павільйон за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації.

Враховуючи, що державна реєстрація - це етап підтвердження права власності, вона є похідною від наявності чинних правоустановлюючих документів, а тому не надання уповноваженій особі заяви про її скасування не спростовує факту відсутності у ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що позивач не надав доказів направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушення, також є неспроможними, оскільки судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження наявними у справі доказами, що, у зв»язку з невиконанням зобов»язань за Кредитним договором АТ «Ерсте Банк» на адресу ОСОБА_6 двічі-16.03.2010р. та 07.08.2012р. відповідно направлялися повідомлення-вимога та лист-вимога щодо погашення простроченої заборгованості, сплати пені та дострокового виконання зобов»язання у повному обсязі, які відповідачкою були залишені без реагування (а.с.34-36).

Доводи апеляційних скарг з приводу наявності підстав для закриття провадження у справі не грунтуються на нормах права, виходячи з наступного.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Як убачається з матеріалів справи рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.09.2010 року вирішувалося питання стягнення заборгованості, у той час, як предметом даного позову є звернення стягнення на предмет іпотеки, отже предмети і підстави обох позовів є різними, а тому підстав для закриття провадження по справі колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При подачі апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір.

Згідно п.1.8 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, до сплати ОСОБА_3 підлягає 121,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_3, - відхилити.

Заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2014 року, - залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_3 121,80 (сто двадцять одну гривню 80 коп.) грн. судового збору на користь держави .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О.Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун