УХВАЛА

17 серпня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2015 року на адресу суду надійшла вищезазначена позовна заява.

28.07.2015 року відповідно до автоматичного розподілу справи між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 29.07.2015 року матеріали позову були передані головуючому по справі.

17.08.2015 року на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України отримано відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, з відповіді якого вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою : АДРЕСА_1 в Солом'янському районі міста Києва.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1 124,33 грн. боргу за спожиту електроенергію, 3% річних та інфляційну складову в сумі 618,30 грн. та зарахувати їх на спеціальні рахунки, стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Проте, всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначає доказів на підтвердження кожної обставини на підтвердження своїх вимог. Процесуальний закон вимагає саме на цій стадії зазначити всі докази на підтвердження своїх вимог, представлення яких можливе вже на подальших етапах руху позовної заяви, зокрема, під час судового розгляду. Зокрема, позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що власником квартири є відповідач. Хто є балансоутримувачем будинку.

Так, не зазначено доказів на підтвердження того, що відповідач користується тими послугами, про які мова йде у позовній заяві, також не підтверджено з чого виходить позивач стверджуючи про те, що «з`ясовано», що відповідач не сплачує за фактичне споживання електроенергії, не зазначено доказів на підтвердження існування не тільки заборгованості в саме такому розмірі як наполягає позивач, але й не підтверджена сама її наявність (кому належить нерухоме майно на праві власності).

Проте, суд звертає увагу позивача на імперативні вимоги ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право звернутись до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, у разі його порушення, оспорювання або невизнання. В порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позовна заява не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. Положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов'язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст.121 ЦПК України суддя,встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк