Справа № 464/1190/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4444/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Куцик І.Б.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_5, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові. В решті позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій звертає увагу, що акт ТзОВ «ЖКП «Стимул Сихів» від 08 листопада 2013 року про його відсутність у спірній квартирі, складений в той час, коли він перебував у лікарні. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі в якості третіх осіб інших співвласників спірної квартири та з'ясувати їх ставлення до пред'явлення позову. Вказує, що несплата ним житлово-комунальних послуг за час його відсутності у спірній квартирі з поважної причини не може бути однією з підстав для визнання його таким, що втратив право на користування спірною квартирою.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_6 та членам її сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 22.10.2004р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5754750 від 08.12.2004р.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 112 виданої 15.01.2015р. ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 (а.с. 9)

Районним судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.11.2013р. було розірвано.

Відповідно до ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Судова колегія не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщення за вищенаведеною адресою, оскільки районний суд не перевірив причин не проживання відповідачем у спірній квартирі.

Вищенаведеного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі актів від 08.11.2013р., 12.12.2013р. 27.01.2014р., 27.03.2014р. та 27.05.2014р., 15.01.2015р. складеними комісією ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» про те, що ОСОБА_5 понад 1 рік не проживає в спірній квартирі.

Однак колегією суддів встановлено, що згідно довідки № 705712 від 23.07.2014р. ОСОБА_5 є інвалідом першої групи, який потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 31), що є поважною причиною

Як вбачається із виписок з історії хвороби ОСОБА_5 протягом 2013-2014р.р. перебував на лікуванні у ВМЗ ГУМВС України у Львівській області, зокрема з 01.03.-17.03.2014р., з 4.11.-15.11.2013р., з 12.08.-23.08.2013р., з 01.12.-17.12.2014р. (а.с. 32-35)

Із наданих виписок вбачається, що акти ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 08.11.2013р. та 12.12.2013р. були складені під час перебування відповідачем на лікуванні у відділі медичного забезпечення ГУМВС України у Львівській області.

Однак вищенаведені обставини та докази, судом першої інстанції не було повно і всебічно досліджено, що є порушенням ст. 212 ЦПК України щодо правил оцінки доказів, яка вказує що «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті».

За таких обставин висновки районного суду про те, відповідач понад рік не проживає в спірній квартирі без поважних причин не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на досліджених доказах, а тому рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для визнання ОСОБА_5, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові - відсутні та судом передчасно задоволено зазначені позовні вимоги, а тому вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в тій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку в частині відмови у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 та в цій частині рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в тій частині позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська