Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 20.06.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ПриватБанк» укладено кредитний договір згідно якого остання отримала кредит на суму 1159,20 грн. під 12% річних строком до 20.06.2008 року.

Оскільки позичальник своїх зобов'язань не виконує належним чином, то виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20 786,64 грн., яку і просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року даний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість за договором в розмірі 8 288,28 грн.

На дане рішення представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, посилається на пропущення банком строків позовної давності; також вважає даний кредитний договір є нікчемним через недотримання письмової форми; Банком до позовної заяви долучено Умови надання споживчого кредиту без зазначення того ким вони затверджені, дати їх затвердження і введення в дію та чи діяли вони на момент укладення договору ; судом не враховано, що станом на 23.06.2008 року зобов'язання про повернення кредитну нею повністю виконано, а тому безпідставно нараховано відсотки, комісії, пеня та штрафи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, її представника, пояснення представника Банку, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір у формі заяви позичальника згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит на суму 1159,20 грн. під 12% річних з кінцевим терміном повернення 20.06.2008 року (а.с.9).

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта на нікчемність даного договору через недотримання письмової форми, оскільки дана заява підписана і позичальником, і представником банку та скріплена відповідною печаткою, що узгоджується з приписами ч.1 ст. 207 ЦК України та свідчить про дотримання письмової форми даного правочину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В кредитному договорі чітко встановлений остаточний термін виконання зобов'язання як 20.06.2008 року і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» додано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відповідно до яких строк позовної давності становить 5 років (п. 5.5).

У той же час зазначені Умови не містять даних про дату їх прийняття та затвердження керівництвом банку, терміну їх дії, в тому числі з них неможливо встановити чи діяли саме такі Умови (в такій редакції) на момент укладання кредитного договору із ОСОБА_2, тобто, що саме на ці Умови погодилася ОСОБА_2 при отриманні кредиту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів не може взяти до уваги приєднані банком Умови та виходить з того, по даній справі слід застосовувати загальний трирічний строк позовної давності, який по даній справі сплив 20.06.2011 року.

Крім того, позивачем пропущено навіть п'ятирічний строк позовної давності, оскільки згідно укладеного сторонами кредитного договору остаточний термін виконання зобов'язання встановлено - 20.06.2008 року, а з позовом до суду Банк звернувся 24.01.2014 року.

З приводу посилання банку на переривання строків позовної давності колегія суддів констатує наступне.

З матеріалів справи, зокрема виписки з рахунку, вбачається за період з листопада 2012 по березень 2013 року здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором. В ході апеляційного розгляду відповідачка ОСОБА_2 ствердила, що жодних платежів у цей період вона не вносила, оскільки кредит нею був повністю погашений у червні 2008 року. Представник Банку в судовому засіданні ствердила, що погашення заборгованості за договором здійснювалося шляхом автоматичного списання коштів з іншого карткового рахунку відповідачки, внаслідок чого мало місце переривання строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Таких підстав Банком не доведено.

Автоматичне списання коштів з рахунку боржника без згоди боржника, бездіяльність боржника, в тому числі і неоспорювання ним списання коштів, не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Крім того, зі змісту ст. 264 ЦК України слідує, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, оскільки строк який сплив не може перерватися.

Зважаючи на те, що позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності, і відповідач ставила питання про застосування строків давності (а.с.31-33), то колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 256, 261, 264 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді