Справа № 2-899/11 Головуючий у І інстанції Дзюба Н.М.
Провадження № 22-ц/780/5194/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 1 20.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3,

яка є правонаступником ОСОБА_4, до Мар'янівської сільської ради, третя особа: КП КОР «Макарівське БТІ», про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до Мар'янівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка проживала в АДРЕСА_1, з якою він спільно проживав однією сім'єю від 2001 року по день смерті померлої.

Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить 1/2 частина домоволодіння за вказаною адресою. Спадкоємцем померлої четвертої черги за законом є позивач.

Враховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на спадкове домоволодіння, оскільки спадщину він (ОСОБА_4.) прийняв, але нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння, так як відсутній правоустановчий документ на це спадкове майно.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, 1929 року народження, право власності на спадкове майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його співмешканки ОСОБА_5, яке складається з 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1 загальною вартістю 138 197 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка проживала в АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить 1/2 частина домоволодіння за вказаною адресою. Спадкоємцем померлої четвертої черги за законом є позивач ОСОБА_4, який спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове домоволодіння, так як відсутній правоустановчий документ на це спадкове майно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 1/2 частина домоволодіння в АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_5 на підставі запису №301 в погосподарській книзі №4 Мар'янівської сільської ради за 2006-2010 р.р.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

За правилами ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, громадяни набували статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року набували право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції не було взято до уваги нормативні акти, які регулюють виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року №533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) від 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Судом першої інстанції в порушення вищенаведених норм, та всупереч обставинам по справі ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не було перевірено правові підстави виникнення у ОСОБА_6 права власності на половину будинку по АДРЕСА_1.

Також в порушення вимог ч.3. п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судом першої інстанції не було взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини і відсутня наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищенаведене, оскільки судом першої інстанції були порушені та невірно застосовані норми матеріального права і висновки суду суперечать встановленим фактичним обставинам, колегія суддів вважає, що є підстави для скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджене належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2011 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3, яка є правонаступником ОСОБА_4, в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Сліпченко О.І.