Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку спільного майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_5, як подружжя без реєстрації шлюбу проживали з 1997 року.

У грудні 2001 року за спільні кошти придбали нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

З 01 вересня 2009 року відповідач перешкоджає їй користуватися вищевказаною квартирою, посилаючись на те, що вона є його власністю.

Вважаючи, що вона й відповідач придбали зазначену квартиру за спільні кошти під час спільного проживання, а тому спірна квартира є спільною власністю, а між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу майна, уточнивши свої позовні вимоги та з врахуванням положень ст. 17 ЗУ «Про власність», ст. ст. 22, 28 КпСШ <nau://ukr/2006-07|st28>, ст. <nau://ukr/2947-14|st3>, 69 <nau://ukr/2947-14|st69>, 70 <nau://ukr/2947-14|st70>, 74 СК України <nau://ukr/2947-14|st74>, позивач остаточно просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладання шлюбу з 1997 року по 01 вересня 2009 року, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року, оскільки вона законна та обґрунтована.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що підстави для задоволення позову та встановлення факту проживання однією сім'єю з 1997 року по 01 вересня 2009 року, визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю та його поділу відсутні.

Так, як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_5 з 1975 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який сторонами не розірвано. Нормами КпСШ, який був чинний на час придбання спірної квартири, не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 грудня 1998 року ОСОБА_5 визнано безвісно відсутнім з 10 червня 1997 року. Між тим, наявність такого рішення суду не є автоматичним припиненням шлюбу з особою яка визнана безвісно відсутньою, оскільки відповідно до положень ст.42 КпСШ, ст. 107 СК України <nau://ukr/2947-14|st107> шлюб з особою, яка визнана безвісно відсутньою припиняється органами державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного з подружжя, чого ОСОБА_6 зроблено не було.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня