Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2471/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретаря : Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал» на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07 серпня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» Раєвського Костянтина Євгеновича, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, треті особи ОСОБА_4, приватне підприємство «АДН» про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» Раєвського Костянтина Євгеновича, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, треті особи ОСОБА_4, приватне підприємство «АДН» про виключення майна з опису .

Зазначав, що в порядку виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 січня 2012 року на підставі виконавчого листа №2-3031/11 від 15 травня 2012 року про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Укрпромбанк» боргу в сумі 4378326 грн.38 коп. державним виконавцем 21 лютого 2013 року описано та накладено арешт на належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору іпотеки від 17 липня 2007 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ним, ця квартира є предметом іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним 17 липня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та приватним підприємством «АДН». Крім того, ОСОБА_4 відповідно до ст.60 СК України є співвласником квартири і не є стороною виконавчого провадження, тому державний виконавець, накладаючи арешт на квартиру порушив її права.

Просив виключити з опису та звільнити з-під арешту зазначену квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07 серпня 2013 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 червня 2014 року замінено сторону стягувача у виконавчих провадження, відкритих по виконанню заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 січня 2012 року (справа №2-3031/11) з ТОВ «Укрпромбанк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал» (а.с.133-136).

В апеляційній скарзі ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях щодо порушення прав позивача, суд не врахував, що стягувач у виконавчому провадженні та іпотекодержатель є однією особою та безпідставно звільнив квартиру з-під арешту.

В засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал» підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача та третьої особи ПП «АДН» просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та обгрунтованим.

Державний виконавець та третя особа ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (а.с.152,154), в засідання апеляційного суду не прибули. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що право власності є непорушним, власник відповідно до ст.ст.387, 391 ЦК України має право витребовувати своє майно та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, проте такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Згідно зі ст. ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Матеріалами справи підтверджується, що 21 лютого 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3031/11, виданого Ленінським районним судом м.Кіровограда, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Укрпромбанк» боргу в сумі 4378326 грн.38 коп. в присутності боржника проведено опис та накладено арешт на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Описане майно передано на відповідальне зберігання боржнику та роз'яснено право на оскарження дій державного виконавця (а.с.3-5).

Відповідно до ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок зняття арешту з майна встановлено ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що «у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору».

При вирішенні спору суд першої інстанції зазначені вимоги закону і роз'яснення Пленуму не врахував та дійшов безпідставного висновку, що боржник, який є власником арештованого майна, може захистити свої права при здійсненні виконавчих дій шляхом подання позову про звільнення цього майна з-під арешту.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як підставу для звільнення з-під арешту належної йому квартири позивач зазначав також те, що накладенням арешту порушено права його дружини ОСОБА_4 та іпотекодержателя, разом з тим зазначені особи з таким позовом до суду не зверталися, повноважень позивачу на звернення до суду від їх імені не давали.

Оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанції порушив та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, порушив норми процесуального права, то відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал» задовольнити .

Скасувати рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07 серпня 2013 року.

В позові ОСОБА_2 про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту квартири відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: