У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 4 березня 2011 року ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, склала заповіт, яким заповіла їй все майно. Після того як вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, дізналася, що 27 вересня 2012 року ОСОБА_6 було складено новий заповіт на ім'я відповідача. Вважаючи, що заповіт від 27 вересня 2012 року є недійсним, оскільки він складений у момент коли спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, він не відповідає її волевиявленню, не був підписаний ОСОБА_6, а при підписанні його іншими особами не дотримано порядку посвідчення заповіту, просила задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

4 березня 2011 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3

27 вересня 2012 року ОСОБА_6 склала новий заповіт та заповіла належну їй квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та зобов'язала останню сплатити ОСОБА_3 1/3 частину ринкової вартості вказаної квартири станом на день смерті заповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені питання про те, чи страждала ОСОБА_6 будь-яким психічним розладом на момент підписання заповіту 27 вересня 2012 року та чи була вона здатна за своїм психічним станом, враховуючи медичні показники стану здоров'я, розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту (а. с. 222 т. 1).

Однак експертизу не було проведено, а 21 січня 2015 року матеріали справи були повернуті без виконання, оскільки позивач відмовилась від оплати вартості експертизи ( а. с. 237 т. 1).

Зі змісту заповіту від 27 вересня 2012 року вбачається, що на прохання ОСОБА_6 текст заповіту нотаріусом записано з її слів за допомогою комп'ютерної техніки, зачитано вголос її свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Також у заповіті зазначено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 має вади зору та не може вільно володіти руками, на її особисте прохання та за її дорученням, та в її присутності і присутності нотаріуса і свідків, текст заповіту підписано ОСОБА_9 При посвідченні заповіту нотаріус встановлювала особу заповідача та перевіряла її дієздатність. Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи, встановлено, дієздатність перевірено. У зв'язку з похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Виходячи з того, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, то при вирішенні спору про визнання його недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Доказів, які б свідчили, що заповіт від 27 вересня 2012 року був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не подано.

Доводи позивача про те, що заповіт складений у момент коли спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, не підтверджені належними доказами.

Посилання в касаційній скарзі на те, що після допиту свідків, суддя не запропонувала провести повторну експертизу, а відразу вийшла до нарадчої кімнати і через 4 хв. оголосила рішення, спростовуються матеріалами справи. Із журналу судового засідання від 15 квітня 2015 року (а. с. 26 т. 2), вбачається, що після допиту свідків проводилися судові дебати, як це передбачено нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Зауважень щодо неповноти або неправильності записів в журналі судового засідання ОСОБА_10 не подано.

Дані про те, що позивач після допиту свідків заявляла клопотання про проведення експертизи, відсутні.

За таких обставин, суди дійшли до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог і правильно відмовили у позові про визнання заповіту недійсним.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи та грунтуються на нормах матеріального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 неодноразово складала заповіти, - 23 червня 2009 року, яким заповіла квартиру ОСОБА_4, 2 грудня 2009 року цю ж квартиру заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у частках 2/3 і 1/3, відповідно, 4 березня 2011 року заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 (а. с. 124, 121 зв., 122 т. 1).

Виходячи з наведеного, умови оспорюваного заповіту, за яким на ОСОБА_4 було покладено обов'язок сплатити ОСОБА_3 1/3 частину ринкової вартості квартири на день її смерті, фактично по своїй суті відповідають волевиявленню спадкодавця, яке було зроблене нею в заповіті від 2 грудня 2009 року.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, позивач зазначає про неправильну оцінку поданих сторонами доказів, в т. ч. тих, які подавались нею на підтвердження вимог.

Однак, порушень норм цивільного процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів, їх дослідження, які б могли бути підставою для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на те, що судові рішення ухвалені з додержанням вимог матеріального і процесуального права, касаційна скарга підлягає відхиленню відповідно до положень ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук