Справа № 337/6519/15-ц
Провадження № 2/337/2680/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.
при секретарі Жевакіній Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
У позові вказав, що з 27.02.2010 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просив стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.
У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги уточнив та просить стягнути з відповідачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася двічі, про слухання справи сповіщалася належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на її адресу судових повісток, копії позову та додатків до нього, але вона тривалий час не з'являлася у відділення зв'язку за отриманням повісток та інших документів, про що на поштовому конверті зроблено відповідний напис (а.с. 20). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачкою поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до п. 8 ст. 76 ЦПК України відповідачка вважається повідомленою належним чином про час, місце розгляду цивільної справи, а оскільки вона не повідомила суд про причини своєї неявки, суд вважає причину її неявки неповажною.
Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Як вбачається з довідки адресно - довідкового підрозділу Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 15.12.2015 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17), саме за адресою місця реєстрації відповідачка повідомлялася про слухання справи, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності по наявним у справі документам, шляхом постановлення заочного рішення.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню у зв'язку з наступним.
Позивач ОСОБА_1 з 27.02.2010 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 27.02.2010 року (а.с. 5). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 13.04.2013 року, згідно якого матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 записана ОСОБА_2 (а.с.4).
Як вбачається з довідки МКП «Основаніє» від 02.12.2015 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Позивач просив суд стягнути аліменти у частці від доходу відповідачки.
На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Даних про матеріальний стан сторін, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначені судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.
Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час доказів про домовленість щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами суду не надано.
Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Враховуючи, що мати дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, проти заявлених позовних вимог заперечень суду не надала, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору.
Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст..ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася у с.Табачне Бахчисарайський район АРК, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2015 року і до повноліття дитини.
Рішення допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 487 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик