Провадження № 2/344/459/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Барашкова В.В.

за участю секретаря: Струк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договорів в частині

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договорів в частині.

У судове засідання представник ОСОБА_1 не зявився, проте звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином судом про час та місце судового розгляду та не повідомив про причини неявки.

За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі зібраних доказів, з врахуванням особливостей процесу, передбачених ст. 197 ЦПК України.

Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд встановив, що 29.07.2005 року між позивачкою та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №827/2005 від 29.07.2005 року на наступних умовах: сума кредиту: 13770 дол. США (п. 1.1. кредитного договору);відсоткова ставка: 12% річних (із розрахунку 360 днів у році) (п.1.3. кредитного договору);щомісячна комісія відсутня; строк кредиту: 240 місяців (п.1.4. кредитного договору); кінцевий термін повернення: 15.07.2025 року (п.3.3.4. кредитного договору)повернення кредиту та відсотків шляхом сплати мінімально необхідного щомісячного платежу (п.3.3.1. Кредитного договору);

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.07.2005 року між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки із змінами від 06.12.2007 року, надалі - договір іпотеки .Окрім договору іпотеки, у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_2 та відповідачем 29.07.2005 року було укладено договір поруки.

Пунктом 3.3.1. кредитного договору, абз.2 «Зобовязання» розділу «Визначення термінів» договору іпотеки встановлено обовязок позичальника повернути кредит та сплачувати банку проценти шляхом внесення щомісячного мінімально необхідного платежу в розмірі 187,07 доларів США. Графік погашення при цьому не складався.

Ануїтетні платежі - це регулярні рівні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення іпотечного кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається. (Державна іпотечна установа, Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів (розд. Основні терміни) 13.02.2006 N 35).

Таким чином кредитним договором та договором іпотеки було встановлено обовязок погашати кредит ануїтетними платежами. При цьому обовязку позичальника сплачувати відповідачу будь-які платежі за користування кредитом, окрім процентів, кредитним договором не передбачено.

У квітні 2013 року відповідачем було видано довідку вих.№769 від 19.04.2013 року про заборгованість, із якої вбачається, що станом на 01.04.2013 року заборгованість згідно кредитного договору №827/2005 від 29.07.205 року, становить в тому числі 30,80 доларів США по комісії.

В кінці 2013 року на адресу позивача надійшла досудова вимога відповідача вих.№5-3- 16305 від 14.11.2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором на суму 104228 грн. 31 коп., у якій теж зазначено про суму заборгованості по комісії в розмірі 484,37 грн.

Із аналізу довідки вих.№769 від 19.04.2013 року про заборгованість за кредитним договором, досудової вимоги вих.№5-3-16305 від 14.11.2013 року, що розмір щомісячного мінімально необхідного платежу по кредитному договору не відповідає базовим договірним умовам кредитування.

Розмір мінімально необхідного щомісячного платежу по кредитному договору у розумінні ст. 229 ЦК України є обставиною, що має істотне значення, оскільки визначає обсяг прав і обовязків сторін договору, зокрема: для позивача, згідно п.3.3.1. кредитного договору визначає обсяг його обовязку в частині щомісячних внесків в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором; для відповідача - у відповідності до п.4.2.4., 5.2.5. кредитного договору - визначає обсяг порушення після якого відповідач отримує право вимагати дострокового повернення кредиту, стягнення неустойки.

Згідно зі ст.230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення, (абз.2 п.19 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9)

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) - В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Як зазначено в описовій частині вказаного рішення - Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_3 Європи від 17 травня 1973 року N543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

У ст. 6 Директиви Європейського Парламенту та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.2005р. щодо недобросовісної комерційної практики вказано, що - комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне уявлення про товар, вводить в оману або здатне ввести в оману середньостатистичного споживача, навіть якщо інформація вірна щодо одного або кількох елементів, зокрема, щодо ціни товару чи способу визначення ціни, і спонукає або може спонукати споживача зробити операцію, яка не була б здійснена, якби споживач мав достовірними даними.

Згідно зі ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. № 1023-XII - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає ...будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:... ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до п.п.7, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, (ст.217 ЦК України)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищевикладеие, у звязку із помилковим включенням до тексту договору умови про розмір мінімально необхідного щомісячного платежу в сумі

доларів США, пункт 3.3.2. кредитного договору та абзац 2 «Зобовязання» розділу «Визначення термінів» договору іпотеки, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог та задовольняє позов ОСОБА_1І.у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 217, 229, 230, 236 ЦК України, ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-232 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити

Визнати недійсним пункт 3.3.2 кредитного договору № 827/2005 від 29.07.2005 року та абзац 2 Зобовязання розділу Визначення термінів договору іпотеки від 29.07.2005 року в частині розміру мінімально необхідного платежу по кредитному договору у розмірі,що перевищує 153,45 доларів США.

Стягнути з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 243,60 грн., судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільно-Процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Головуючий суддя : В.В.Барашков