АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3953/15 Головуючий 1 інстанції - Боговський Д.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів Трішкової І.Ю., Крилової І.

при секретарі Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідачі безпідставно набули грошові кошти належні позивачу. Після уточнення вимог просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 44796,80 доларів США, що за курсом НБУ складає 1180395,68 грн., з ОСОБА_3 на користь позивача - безпідставно набуті кошти в розмірі 20056,05 доларів США, 3727,91 євро, 1798,37 грн., а всього 642373,53 грн., солідарно з відповідачів стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150000 грн., відшкодувати судові витрати.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проти заявлених позовних вимог заперечував вказував, що ОСОБА_1 брав у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1100000 доларів США, повернув 55000 доларів США, а залишилась неповернутою сума 39000 доларів. ОСОБА_4 жодних коштів не брала, а тому заявлені вимоги не обгрунтовані.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року позовну заяву задоволено частково вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1180395 грн. 68 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 642373 грн. 53 коп.; стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з*ясування обставин справи.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведений факт передачі відповідачам грошових коштів та факт невиконання відповідачем грошових зобов'язань, що є підставою для стягнення коштів, як безпідставно набутого майна.

Однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, не оспорюється сторонами, що 07.06.2011 ОСОБА_1 надав розписку, в якій зобов'язався повернути ОСОБА_2 отримані ним на зберігання від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 110000 доларів США у строк до 31.12.2011 року.

11.06.2011 ОСОБА_3 надала розписку, в якій зобов'язалась повернути ОСОБА_2 отримані грошові кошти в розмірі 133750 доларів США, 3714 євро та 1600 грн. протягом двох місяців з дня складання даної розписки.

Впродовж 2011-2014 років ОСОБА_3 повернула ОСОБА_2 частину грошових коштів, а саме 6000 доларів США та 400 євро; ОСОБА_1 впродовж 2011-2013 років повернув ОСОБА_2 частину грошових коштів в розмірі 71000 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позов було пред'явлено ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 ЦК України. Позивач не лише зазначив норму права, а й обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, вважав спірні грошові кошти безпідставно набутими відповідачем.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, навіть якщо договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, це не свідчить про те, що він не є укладеним. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14, стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, на цей час між сторонами існують цивільно правові зобов*язання, підтверджені розписками, в яких відповідачі зобов*язалися повернути грошові кошти у певні строки, частково виконали зазначені зобов*язання; позивач не позбавлена можливості вимагати від відповідачів виконання цих зобов*язань, право позивача може бути поновлене за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Враховуючи вищевказані норми матеріального права, а також той факт, що отримання коштів ОСОБА_4 не підтверджено належними та допустимими доказами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 не оспорюють факт існування між ними зобов*язальних правовідносин та підтверджують факт передачі коштів в рамках їх виконання, відсутні підстави для стягнення спірних коштів в порядку ст. 1212 ЦК України як безпідставно набутих.

За змістом вимог ст. 11 ЦПК України, тільки позивач має право визначати підставу позову. ОСОБА_2 підставою позову зазначила саме ст. 1212 ЦК України, обґрунтувала свої позовні вимоги з посиланням на безпідставність набуття коштів відповідачами.

Оскільки судом встановлено, що правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 мають договірний характер - відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з них коштів на підставі 1212 ЦК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -