Номер провадження 2/754/5790/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву представника відповідачки про заборону вчиняти певні дії по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу у розмірі 27052, 49 грн.

Представник відповідачки подав заяву про заборону вчиняти певні дії, посилаючись на ст. 151, 152 ЦПК України, мотивуючи свою заяву тим, що Банком вчиняються дії щодо списання грошових коштів з зарплатної картки відповідачки на погашення боргу за кредитним договором. Враховуючи те, що на даний час відсутні будь-які виконавчі документи щодо стягнення боргу з відповідачки, розгляд даної справи триває, представник просить суд заборонити ПАТ КБ "ПриватБанк" самовільне списання коштів з особистого рахунку зарплатної картки відповідачки.

У судовому засіданні представник відповідачки підтримав подану заяву, просив її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність.

Вислухавши пояснення представника відповідачки, зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява представника відповідачки не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити переконливий висновок про те, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, неможливість забезпечення позову за заявою відповідача, оскільки саме для захисту інтересів позивача, чиє право порушено, законодавець передбачив подання відповідних заяв про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява представника відповідачки не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" -

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику відповідачки у задоволенні заяви про заборону вчиняти певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′яти днів з дня проголошення.

Головуючий: