АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1269/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3093/15Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Прядкіної О.В., Обідіної О.І.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат",

третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3,

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ВАТ ПГЗК) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ВАТ ПГЗК про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на посаді заступника начальника колони (автомобільної) в цех безрейкового транспорту ВАТ ПГЗК та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і по день ухвалення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються упередженим ставленням власника підприємства до позивача, посиланням ОСОБА_2 на порушення відповідачем норм КЗпП України, всупереч яким власник звільнив його з роботи за відсутності правової підстави для застосування п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку із невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2015 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог до ВАТ ПГЗК, оскільки вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На думку відповідача рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом № 28к від 14 червня 2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на новостворене робоче місце - посаду заступника начальника колони (автомобільної) в цех безрейкового транспорту ВАТ ПГЗК за строковою трудовою угодою терміном дії до 30 грудня 2013 року включно (а.с. 67).

Під час проходження медичного огляду в зв'язку з працевлаштуванням, згідно із медичним висновком ОСОБА_2 був визнаний придатним працювати на посаді заступника начальника колони (автомобільної). На час його працевлаштування атестація робочого місця власником підприємства проведена не була.

23 січня 2014 року ОСОБА_2., вперше з моменту працевлаштування, був госпіталізований до кардіологічного відділення Комсомольської ЦМЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні до 03 лютого 2014 року (а.с. 63).

17 лютого 2014 року під час проходження повторної МСЕК позивачу безстроково була встановлена третя група інвалідності загального захворювання з протипоказаннями тяжкої фізичної праці та психоемоційного навантаження. (а.с. 8).

Згідно свідчень головного лікаря МСЧ ВАТ «ПГЗК» ОСОБА_5, саме в лютому 2014 року, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та підготовки матеріалів на вимогу МСЕК, вона вперше отримала інформацію щодо наявної у ОСОБА_2 інвалідності, і що по суті було приховане ним під час працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2014 року позивач загалом перебував на стаціонарному лікуванні 56 днів. В серпні 2014 року до лікарні був доставлений швидкою безпосередньо з робочого місця.

ОСОБА_5 також показала суду, що 29 вересня 2014 року, за наслідками чисельних лікарняних, зокрема останнього, що мав місце після госпіталізації позивача з робочого місця, ЛКК МСЧ ВАТ ПГЗК (а.с. 11) з врахуванням частих загострень захворювання, нестабільного артеріального тиску на фоні приймання препаратів, рекомендацій МСЕК, було надано висновок щодо непридатності ОСОБА_2 до роботи в умовах ЦБТ.

Наступного дня, 30 вересня 2014 року наказом голови Правління ВАТ ПГЗК № 1987 від 30 вересня 2014 року (а.с. 14) ОСОБА_2 був відсторонений від роботи з 30 вересня 2014 року з визначенням його місця перебування в АБК ЦБТ ВАТ «ПГЗК» в умовах п'ятиденної робочої неділі, з тривалістю робочої зміни 8 годин (а.с. 12) та збереженням середнього заробітку на весь час відсторонення від роботи.

За наслідками відсторонення ОСОБА_2 від роботи, наказом в.о. голови правління ВАТ «ПГЗК» № 2100 від 13 жовтня 2014 року було створено комісію для вирішення питання щодо переведення ОСОБА_2 на легшу роботу у зв'язку з невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я (а.с. 15), а 02 грудня 2014 року згідно із наказом голови правління № 2513 від 28.11.2014 року адміністрацією підприємства була проведена первинна атестація робочого місця заступника начальника колони (автомобільної). За результатами проведених вимірів був встановлений фактор виробничого середовища за ознакою напруженості праці: напруженість аналізаторних функцій, емоційна та інтелектуальна напруженість. (а.с. 43-44). З висновками атестації, після її затвердження Головою правління, (а.с. 19) позивач був ознайомлений під розпис (а.с. 45).

25 березня 2015 року, за наслідками проведеної атестації та наявними медичними протипоказаннями до виконання трудових обов'язків, позивача було запрошено на засідання комісії для вирішення питання щодо його переведення на легшу роботу, де згідно із представленим додатком (а.с. 22-24) йому із загального списку вакантних на ВАТ ПГЗК робочих місць було запропоновано обійняти іншу наявну посаду на підприємстві, як по спеціальності, так і будь-яку іншу роботу.

Проте, як показав суду начальник відділу кадрів ВАТ ПГЗК ОСОБА_6, позивач відмовився розглядати будь-які варіанти, поставивши відповідну відмітку про власну незгоду про переведення на іншу легку роботу (а.с. а.с. 21-24).

Після засідання комісії позивача знову було госпіталізовано до лікарні, в зв'язку з чим на лікарняному він перебував протягом періоду з 27.03.2015 року до 10.04. 2015 року, а 07 травня 2015 року його знову було запрошено на засідання комісії для вирішення питання щодо переведення на легшу роботу, де позивач в аналогічний спосіб відмовився від будь-яких пропозицій про переведення (а.с. 25-29).

За наслідками проведених засідань, в зв'язку з категоричною відмовою позивача від переведення на більш легку роботу, головою правління ВАТ ПГЗК було ініційоване його звільнення (а.с. 30), і після отримання відповідної згоди профспілкового комітету (а.с. 31), наказом Голови правління ВАТ ПГЗК № 362к від 15.05.2015 року позивач з 15.05.2015 року був звільнений з займаної посади за ч.2ст.40 КЗпП України- у зв'язку із невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи (а.с. 5).

Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забороняє розривати трудовий договір з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан здоров'я інваліда перешкоджає виконанню професійних обов'язків, /загрожує здоров'ю і безпеці інших осіб, або коли продовження трудової діяльності може призвести до погіршення здоров'я інваліда/.

Таким чином, місцевий суд встановивши, що неможливість належного виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків за станом здоров'я, підтверджена медичними висновками: висновком МСЕК, та висновком ЛКК МСЧ ВАТ ПГЗК, які узгоджуються з висновком проведеної атестації робочого місця позивача за ознакою протипоказання фактору виробничого середовища, а тенденція до погіршення стану здоров'я позивача в зв'язку із зайняттям ним посади начальника автоколони підтверджується кількістю та періодичністю лікарняних листів в зв'язку із перебуванням ОСОБА_2. на стаціонарному лікуванні, прийшов до висновку про наявність відповідних медичних висновків щодо протипоказання продовження даної роботи за станом здоров'я.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що власником дотримано процедуру звільнення за наявності категоричної відмови працівника від переведення на іншу роботу та вбачається із списків вакантних на ВАТ ПГЗК посад, які двічі під розпис, пропонувались ОСОБА_2 для працевлаштування, серед яких, зокрема, пропонувались також інженерні посади.

Судова колегія погоджується з даним висновком, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом матеріального права та допущення невідповідності висновків суду обставинам справи не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції.

Так, невідповідність висновків суду обставинам справи має місце в тих випадках, коли суд на підставі встановлених фактів зробив неправильний висновок про взаємовідносини сторін.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів будь-яких протиріч між висновками суду про взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається.

Так, посилання апелянта про те, що він надавав при прийнятті на роботу відомості щодо своєї інвалідності не підтверджується матеріалами справи, зокрема, суд першої інстанції вірно взяв до уваги свідчення головного лікаря МСЧ ВАТ «ПГЗК» ОСОБА_5, яка пояснила, що саме в лютому 2014 року, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та підготовки матеріалів на вимогу МСЕК, вона вперше отримала інформацію щодо наявної у ОСОБА_2 інвалідності, що по суті було приховане ним під час працевлаштування.

Доводи апелянта про те, що судове засідання відбулося без його участі і він не мав можливості надати суду обґрунтованих пояснень щодо показань свідка ОСОБА_5 не свідчать про порушення судом норм процесуального чи матеріального права, так як позивач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився вдруге, надавши суду першої інстанції заяву, із змісту якої вбачається, що він згідний на розгляд справи за його відсутності.

Твердження апелянта про те, що первинна атестація робочого місця була проведена ще 24.12.2013 року не підтверджується матеріалами справи.

Так, встановлено, що первинна атестація робочого місця заступника начальника колони (автомобільної) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» та на виконання наказу по комбінату № 2513 від 28.11.2014 року від 28.11.2014 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в ЦБТ» була проведена 02.12.2014 року.

Довідки щодо характеристики робочого місця № 492 від 24 грудня 2013 року та № 20 від 17 січня 2014 року були видані помилково, так як атестація робочого місця на той час не проводилася, та були скасовані наказом № 73к від 02 лютого 2015 року та № 20 від 17 січня 2014 року.

Доказів незаконності скасування вищевказаних довідок та незаконності проведеної атестації у 02.12.2014 року позивач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення за ч. 2 ст. 40 КЗпП України може бути засноване лише за умови, що протипоказання будуть виявлені після укладання трудового договору не дають підстав для скасування даного рішення, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що погіршення стану здоров'я позивача сталося після укладення трудового договору.

Так, погіршення стану здоров'я ОСОБА_2 відбулося через півроку після прийняття на роботу, протягом перебування його на посаді заступника начальника колони (автомобільної). Зокрема, позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ м. Комсомольська на МСЧ ВАТ «Полтавський ГЗК», а 29 вересня 2014 року ЛКК МСЧ ВАТ «Полтавський ГЗК» надано висновок, згідно якого «Враховуючи часті захворювання, нестабільний артеріальний тиск на фоні приймання препаратів, рекомендацій МСЕК ОСОБА_2 протипоказані психоемоційні навантаження, тяжка фізична праця. Працювати в умовах ЦБТ не придатний».

Посилання апелянта про те, що йому не пропонувалася інша робота не є безпідставним та не ставить під сумнів правильність рішення суду виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 березня 2015 року та 07 травня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано переведення на більш легку роботу на наявні на комбінаті вакантні робочі місця які згідно висновку МСЧ ВАТ «Полтавський ГЗК» підходять працівнику за станом здоров'я. Однак, позивач відмовився від запропонованих посад, що підтверджується складеними актами.

Отже, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в ній доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2015 рокусудовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.В. Прядкіна

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль