Справа № 125/595/14-ц Провадження № 22-ц/772/2950/2015Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 20 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря: Топольської В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нікчемного правочину договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемного правочину договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що 07.07.2013 року він купив у відповідачки квартиру АДРЕСА_1, а також гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Одразу після укладення договору відбулась передача грошей продавцю та відповідно позивачу було передано правовстановлюючі документи та ключі від квартири і гаража. Однак, даний договір повинен бути посвідчений в нотаріальній конторі. Відповідачка зобов'язалася посвідчити даний договір в нотаріальній конторі на протязі місяця з моменту передачі грошей, що підтверджується розпискою. Після укладення договору позивач неодноразово звертався до відповідачки про належне оформлення придбаного майна, але та не бажає все це належним чином оформити, стала уникати його. Фактично договір купівлі - продажу майна між позивачем та відповідачкою відбувся, але не оформлено в нотаріальному порядку. Як наслідок позивач не може провести державну реєстрацію нерухомого майна та стати його власником. А тому він змушений звертатися до суду з позовом та просив постановити рішення, яким визнати нікчемний правочин купівлі-продажу квартири та гаража, укладений між ним та відповідачкою дійсним, визнати за ним право приватної власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року позов задоволено повністю.

Визнано нікчемний правочин купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на гараж (літера "А"), загальною площею 19,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідачка його визнала та не заперечувала проти задоволення, при цьому волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно рішення Барського районного суду Вінницької області від 28.03.2007 року, зареєстрованого в КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» м. Бар Вінницької області 17.04.2007 року, власником гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та квартири є АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Згідно висновків КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» від 21.02.2014 року власником квартири АДРЕСА_1 та гараж бокс АДРЕСА_2 являється ОСОБА_2

Відповідно до розписки, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 100000 грн. за вищевказані квартиру та гараж, які вона продала йому, та зобов'язалась в нотаріальній конторі посвідчити договір купівлі-продажу до 01.08.2013 року (а.с. 23).

Як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору при цьому можливість нотаріального посвідчення договору була втрачена, доказів на підтвердження зазначених обставин позивач ОСОБА_3 не надав.

Крім того, ч.3 ст.640 ЦК України , в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або держаній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а вразі необхідності і державної реєстрації і нотаріального посвідчення, з моменту державної реєстрації.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які

відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає

нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже підстав для визнання спірного договору дійсним у суду першої інстанції не було, оскільки договір купівлі-продажу будинку та гаража не відповідає вимогам закону щодо його форми, тобто відсутність нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а тому є неукладеним і не міг бути визнаним дійсним.

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нікчемного правочину договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: