Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/412/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

при секретарі Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 1 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачеві наданий кредит в сумі 20837,57 доларів США, строком до 29 лютого 2012 року, зі сплатою 2,50 відсотків щомісячно за користування кредитними коштами та комісійної винагороди.

Оскільки відповідач належним не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 26 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 63957,17 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 13450,79 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 12652,37 дол. США, 622,30 дол. США- заборгованість за комісійними нарахуваннями, 37231,71 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

З огляду на вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначені кошти.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 633177 грн. 70 коп. та 3654 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суд безпідставно стягнув зазначені кошти, оскільки заборгованість за спірною угодою була повністю погашена за рахунок реалізації переданого в заставу автомобіля.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що банком не надано належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що автомобіль був реалізований за 3546,95 дол. США. Вказана сума значно занижена та не відповідає дійсній вартості переданого в заставу транспортного засобу. Окрім того, позивач не повідомив ОСОБА_1 про дату та умови реалізації автомобіля а також про оцінку цього майна, що свідчить про порушення прав останнього.

Також представник апелянта звернув увагу суду на ту обставину, що вказаний автомобіль тривалий час зберігався у позивача та був реалізований лише через п'ять років після його вилучення у відповідача.

На думку представника ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційна скарга є безпідставною, оскільки коштів, отриманих від продажу належного боржнику автомобіля, недостатньо для погашення всієї суми заборгованості. Транспортний засіб реалізовано у листопаді 2014 року за 3546,95 дол. США, які були зараховані на банківський рахунок відповідача з метою погашення боргу.

На даний час у банківській установі відсутні документи щодо продажу автомобіля, проте, його реалізація відбулась за дійсною вартістю, з огляду на технічний стан транспортного засобу. Банк не повідомив відповідача про оцінку та реалізацію предмета застави, що не суперечить вимогам законодавства.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню залишок заборгованості за вказаним кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що 1 березня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 наданий кредит в сумі 20837,57 дол. США, зі сплатою відсотків в розмірі 2,50 % на місяць та комісійних нарахувань, строком по 29 лютого 2012 року. Договором також передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань, він повинен сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожний день.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту цього ж дня між сторонами укладений договір застави належного відповідачеві автомобіля FORD Transit, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Матеріали справи свідчать, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, з метою погашення якої за рахунок вартості заставленого майна даний транспортний засіб був переданий позивачеві згідно з актом від 25 травня 2009 року. В подальшому, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 1 квітня 2014 року звернуто стягнення на переданий в заставу автомобіль.

В судовому засіданні також встановлено, що зазначений транспортний засіб реалізований банком за 3546,95 дол. США, які 6 листопада 2014 року перераховані на картковий рахунок відповідача.

Згідно з п.25 договору застави у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника.

Аналогічне правило закріплене й у ст. 24 Закону України «Про заставу».

Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку.

Частинами 1,6 ст.30 вказаного закону також передбачено, що, реалізуючи своє право на продаж предмета забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Отже, обов'язок повідомити боржника про реалізацію предмета застави, в тому числі й про його оцінку, покладається на заставодержателя у разі продажу цього майна в позасудовому порядку.

В даному випадку реалізація належного відповідачеві автомобіля відбулась на підставі рішення суду. Та обставина, що банк не повідомив відповідача про оцінку автомобіля та його продаж, а також тривала реалізація даного транспортного засобу, не припиняє зобов'язань за кредитним договором та не звільняє боржника від обов'язку повернути тіло кредиту, сплатити відсотки, комісійні та пеню.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 308,314, 315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: