АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1903/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Цибра Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії та про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом, яким просив визнати протиправною бездіяльність ПАТ АБ "Укргазбанк" щодо розгляду його заяви від 19.02.2015, зобов'язати ПАТ АБ "Укргазбанк" розглянути звернення ОСОБА_6 за заявою від 19.02.2015 та надати на нього відповідь, відшкодувати заподіяну моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., мотивуючи про те, що він 19.02.2014 звернувся до Чорнобаївського відділення ПАТ AT "Укргазбанк" із заявою про надання йому інформації з приводу умов кредитування, однак всупереч положенням ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» ніякої відповіді він не отримав внаслідок чого, зокрема, зазнав моральної шкоди.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18.06.2015 позовні вимоги задоволено частково та визнано бездіяльність ПАТ АБ "Укргазбанк" щодо розгляду заяви ОСОБА_6 від 19.02.2014 протиправною, зобов'язано ПАТ АБ "Укргазбанк" розглянути заяву ОСОБА_6 від 19.02.2014 та надати відповідь, а в задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апелянт указує на те, що правовідносини в даному випадку не регулюються ЗУ «Про звернення громадян». У даному випадку має застосовуватися ЗУ «Про інформацію», чого суд не врахував. Апелянт вважає, що інформація, яку хотів отримати позивач, його не стосується, а порядок її надання врегульовано спеціальними нормами законодавства. Апелянт вважає, що наразі ОСОБА_6 не є клієнтом банку, оскільки між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. На думку апелянта ЗУ «Про захист прав споживачів», на норми якого посилався позивач, застосовано бути не може, оскільки позивач запитував про інформацію за минулий час. ЦК України не передбачено такого способу захисту права як визнання дій протиправними, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною та про зобов'язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не надав позивачу відповіді на його звернення про умови кредитування, чим порушив вимоги ЗУ «Про звернення громадян».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_6 19.02.2014 звернувся до Чорнобаївського відділення ПАТ AБ "Укргазбанк" (вх.№509/15-1 від 19.02.2014) із заявою про надання йому інформації з приводу умов кредитування станом на час видачі йому кредиту - 17.01.2008, однак ніякої відповіді на своє звернення від банку не отримав.

Указані обставини у справі не оспорюються.

Далі, як встановлено рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 у справі №2322/395/11, яке набрало законної сили, ОСОБА_6, як позичальник, взяв у ПАТ AБ "Укргазбанк" кредит згідно кредитного договору №21-1/08 від 17.01.2008 зі строком погашення до 16.01.2020. Наразі вказаний кредитний договір є чинним, а апеляційні доводи банку про протилежне є безпідставними, оскільки факт стягнення у судовому порядку кредитної заборгованості з позичальника на користь банку не свідчить про припинення з тих чи інших підстав дії договору за відсутності зазначення про це в судовому рішенні.

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_6 є клієнтом ПАТ AБ "Укргазбанк", оскільки згідно визначення термінів, наведеного у ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень преамбули ЗУ «Про звернення громадян» цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 ЗУ «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що у даному випадку правовідносини між сторонами у справі з приводу отримання запитуваної інформації врегульовуються ЗУ «Про звернення громадян». При цьому потрібно звернути увагу на те, що позивач є клієнтом банку, а інформація, що ним запитується, - стосується статутної діяльності банку при наданні позивачу, як позичальнику, кредиту, отже висновки суду першої інстанції про протилежне є помилковими.

Більш того, п.п.3-5 ст. 56 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати, зокрема, таку інформацію: перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг.

Колегія суддів враховує, що відповідач взагалі не прореагував на звернення позивача та не надав на нього жодної відповіді, що є неприпустимим.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про те, що інформація, яку хотів отримати позивач, його не стосується, оскільки позивач отримав у банку 17.01.2008 кредит та запитував про інформацію щодо умов кредитування станом на вказану дату.

Також колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права як визнання дій протиправними, що, на думку апелянта, свідчить про неналежний спосіб захисту права, обраний позивачем, оскільки наведений у вказаній правовій нормі перелік способів захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Суд під час розгляду і вирішення цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що зумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Отже у даному випадку слід виходити з положень ст. 56 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», яка передбачає право клієнта на інформацію, яке у разі його порушення має бути захищеним шляхом визнання відповідних дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, які його відновлять, тобто надати інформацію.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст.25 Закону України «Про звернення громадян», вимогами якої позивач обґрунтовує свій позов в цій частині, вбачається, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

З матеріалів даної справи та пояснень сторін у суді першої та апеляційної інстанцій вбачається той факт, що ОСОБА_6 виклав своє звернення до банку у формі заяви. При цьому належних та допустимих доказів про те, що діями або рішеннями, які є неправомірними, органу чи посадової особи йому було завдано моральних збитків позивачем суду не надано.

Колегія суддів враховує, що апелянтом не наведено доводів у підтвердження вимог про скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а при апеляційному розгляді його незаконності в цій частині встановлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити .

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії та про відшкодування моральної шкоди в частині вирішення позовних вимог про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :