АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» про стягнення грошової компенсації при звільненні, -

УСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ГК «Зв'язківець», та просив стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за два місяці у розмірі 5404,30 грн. В обґрунтування позову зазначав, що про звільнення, яке відбулося 22 листопада 2010 року, його не попереджали, тому вважає що має право на грошову компенсацію.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» про стягнення грошової компенсації при звільненні залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не послався на причини залишення без розгляду позовної заяви, визначені ст. 207 ЦПК України, а послався тільки на пропущення строку звернення до суду, що не є підставою залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Унікальний номер справи: 754/10526/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12779/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з Гаражного кооперативу «Зв'язківець» середній заробіток за два місяці у розмірі 5404,30 грн.

Також встановлено, що позивач звернувся до суду з пропуском вищезазначених строків звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, оскільки після звільнення 22 листопада 2010 року просив стягнути грошову компенсацію у розмірі середньої заробітної плати за два місяці.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після спливу строку, встановленого звернення до суду за вирішенням трудових спорів, на підтвердження поважності підстав пропуску встановленого строку звернення до суду, жодних доказів або підтверджень не надано, клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не заявлено, поважні причини пропуску строку звернення до суду та підстави для відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів судом не встановлено та суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки згідно ч. 1 ст. 233 КЗУпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не ставить питання щодо вирішення трудового спору та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, предметом позовних вимог є стягнення середнього заробітку за два місяці у розмірі 5404,30 грн.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки, залишаючи позовну заяву без розгляду, судом не було встановлено фактичні обставини справи, не з'ясовано, чи було вручено позивачу копію наказу про звільнення та чи було і коли видано трудову книжку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства є: законність, рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення апеляційного та апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, відповідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення наявні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції у цій справі, як постановлену з порушенням норм процесуального права, слід скасувати, а справу направити до Деснянськогорайонного суду міста Києва для вирішення питання про прийняття.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року- скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» про стягнення грошової компенсації при звільненні - направити до Деснянського районного суду м. Києва для вирішення питання про прийняття.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: