Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

21 вересня 2015 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Стус Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Московський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ про встановлення батьківства, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, яким просить встановити, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народжена ОСОБА_1, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; внести зміни до актового запису № 1222 від 20.10.2011р. у графу «відомості про батька», вказавши батьком ОСОБА_2 та видати нове свідоцтво про народження дитини, а також стягнути на користь позивача з відповідача аліменти в розмірі ? частини щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1. народила доньку. При реєстрації дитини відомості про біологічного батька доньки позивачем вказані як «ОСОБА_4». З батьком дитини позивач познайомилась в м. Харкові восени 2010р. у період його перебування в Україні та з цього часу стали зустрічатися, відповідач мав намір в подальшому створити родину. Постійним місцем мешкання відповідача є РФ, м. Москва. З відповідачем постійно спілкувалися у телефонному режимі, по скайпу, а також останній приїжджав до м. Харкова, де у квартирі позивача сумісно проживали. У січні 2011р. позивач дізналася про вагітність, про що сповістила відповідача, чому останній зрадів, приїхав до м. Харкова і вони з'ясовували питання щодо майбутнього шлюбу, ім'я дитини. При цьому відповідач допомагав матеріально, визнавши себе батьком майбутньої дитини. Після народження доньки, сумісно визначились щодо її ім'я та відповідач пообіцяв найближчим часом приїхати до м. Харкова, однак в подальшому, посилаючись на зайнятість, пообіцяв приїхати пізніше, надавши дозвіл на реєстрацію доньки на його ім'я як батька. У жовтні позивач зареєструвала дитину. В подальшому х відповідачем підтримували спілкування, однак вже рідше, а після початку 2012р. взагалі не відповідав на дзвінки, припинивши контакт. Про народження дитини позивач також сповістила батьків відповідача та після чого, відповідач, взагалі припинив вирішувати питання. Така поведінка відповідача порушує права та інтереси дитини, тому позивач звернулась до суду. Наполягає на тому, що батьком доньки є відповідач.

В судовому засіданні позивач підтримала викладені обставини і вимоги позову, просить їх задовольнити, а також додала, що останнім часом продовжують спілкуватися з відповідачем у електронному вигляді, із таких розмов вбачає, що останній вважає себе батьком дитини тощо.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим судом належним чином про день та час розгляду справи, тому суд, зі згоди позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином.

Суд, вивчивши доводи позову, позицію відповідача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідач восени 2010р. перебував в м. Харкові, де познайомився з позивачем і з цього часу стали зустрічатися, перебували у близьких, інтимних відносинах, разом проживали тощо у період перебування відповідача у м. Харкові за місцем проживання ОСОБА_1 Від таких взаємовідносин позивач завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_1. народила доньку.

Із індивідуальної карти вагітної та породіллі КЗОЗ «Харківської міської поліклініки № 6» за № 483 вбачаються відомості про батька дитини як «ОСОБА_2, 1983 року народження, проживаючий в м. Москва» (а.с.15).

Таку інформацію підтверджено листом головного лікаря КЗОЗ «Харківської міської поліклініки № 6» від 28.08.2012р. (а.с.16).

Із копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 20.10.2011р. вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1., батьками дитини зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.6), тобто на підставі правил ст.. 135 СК України.

Факт знайомства, сумісного часу проведення між сторонами вбачається із наданих позивачем фотознімків (а.с.140,

Поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердежно доводи позивача про батька дитини, виниклих стосунків між сторонами, їх сумісне проживання, вагітність позивача, народження дитини тощо, остаточно зазначивши, що сумнівів у походженні дитини позивача від ОСОБА_2, не мають.

Відповідно до правил ст.. 125 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: - за заявою матері та батька дитини; - за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини та за рішенням суду.

Відповідно до положень ст.. 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст..ст. 126, 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, судом 25.02.2013р. призначено по справі судову генно-молекулярну експертизу ДНК щодо визначення ступеню імовірності, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. є ОСОБА_2 та з інших питань, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз.

З цього часу судом, експертної установою відповідач повідомлявся про участь у проведенні експертизи і наслідків ухилення, про що свідчать листи, поштові повідомлення (а.с.46-54, 58-69).

Відповідно до ст.. 415 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, судом направлено судове доручення до Головного управління юстиції у Харківської області МЮУ про вручення судових документів та провадження окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_2, який мешкає в РФ, м. Москва.

Разом з цим, до сьогоднішнього часу відомостей про результати виконання судового доручення із Головного управління Міністерства РФ не надійшло.

12.08.2015р. до суду надійшло повідомлення від Головного територіального управління юстиції у Харківської області про неможливість виконання доручення Московського районного суду м. Харкова з поверненням документів.

Відповідно до правил ст.. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Як вбачається відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд вказаної справи, призначення судової генно-молекулярної експертизи ДНК як самостійно, так і через судове доручення, що відповідачем проігноровано, то суд приймає рішення на підставі наданих описаних вище доказів і поведінку останнього розцінює як підтвердження його батьківства.

Отже, суд прийшов до висновку, що є підстави для задоволення вимог позову щодо визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини на утримання доньки щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановлено, що дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; і інші обставини, що мають істотне значення.

З боку позивача не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували доводи щодо стягнення з відповідача аліментів на заявлену частину у відповідності до ст.. 182 СК України. Не містять таких даних і матеріали справи.

Отже, в цієї частині вимог позову необхідно відмовити, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 213, 217, 224 , 146, 415 ЦПК України, ст. ст. 125,128,135Ю 180, 182 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народжена ОСОБА_1, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин РФ.

Внести зміни до актового запису № 1222 від 20.10.2011р. про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у графу «відомості про батька», зазначивши батьком ОСОБА_2, видати нове свідоцтво про народження дитини.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя