Справа № 266/2575/15-ц
Провадження № 2/266/1047/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря Петрухіной Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права забудовника в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 04 серпня 2014 року помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/5 частин житлового будинку № 19 по вул. Західній в м. Маріуполі, яка належала йому на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.1999 року. Також зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Оскільки право власності на 2/5 частки житлового будинку не було зареєстровано встановленому законом порядку, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а тому позивачка позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування після смерті батька. Просила суд визнати за нею право власності на 2/5 частин недобудованого будинку № 19 по вул. Західній в м. Маріуполі, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2.

Під час розгляду справи в суді позивачка ОСОБА_1 двічі змінювала позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог просила визнати за нею право забудовника щодо недобудованого будинку № 19 по вул. Західній в м. Маріуполі, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити. В обґрунтування позову зазначила, що спадкове майно у вигляді 2/5 частини житлового будинку № 19 по вул. Західній в м. Маріуполі належало її батькові ОСОБА_2, а 3/5 частини належить їй на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10. 1999 року. Оскільки житловий будинок не був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також зазначила, що все належне майно її батько у своєму заповіті заповів їй. На даний час будинок не зданий в експлуатацію.

В судовому засіданні представник відповідача Маріупольської міської ради ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 2/5 часток житлового будинку № 19 по вул. Західній в Приморському районі м. Маріуполя належить ОСОБА_2, а 3/5 частки - ОСОБА_1, що підтверджується ухвалою суду Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.1999 року. (а.с.9)

Згідно технічного паспорту від 29.04.2015 року, загальна площа житлового будинку № 19 по вул.. Західній в Приморському районі м. Маріуполя становить 218,4 кв.м., а житлова площа складає 73,5 кв.м. (а.с.11-17)

Згідно свідоцтва про смерть І-НО № 799924, виданого Приморським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер 04 серпня 2014 року. (а.с.4)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді належних йому 2/5 частин житлового будинку № 19 по вул. Західній в Приморському районі м. Маріуполя.

Згідно свідоцтва про народження І-НО № 617609, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_5. (а.с.50)

З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 7 від 28.10.2014 року вбачається, що після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з "Кульченко" на "Дорошенко".(а.с.51)

Як вбачається з заповіту від 13.03.2009 року, ОСОБА_2 заповів все належне йому за законом майно ОСОБА_1. (а.с.48)

З спадкової справи № 06/2015, заведеної після смерті ОСОБА_2, померлого 04 серпня 2014 року, встановлено, що донька спадкодавця - ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців не має. (а.с.35,36,37)

Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом, спадкоємців, які мають право на обовязкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України не має.

Відповідно до ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріусу ОСОБА_6 від 29.05. 2015 року за № 278/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме на нерухоме майно, а саме 2/5 частки житлового будинку №19 по вул. Західній в м. Маріуполі, після смерті ОСОБА_2, оскільки вказане домоволодіння не здано в експлуатацію. (а.с.10)

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як слід з рішення Приморської районної ради народних депутатів ісполкому № 158/4 від 13.06.1990 року, № 167/20 від 12.06. 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дозволено будівництво нового житлового будинку із знесенням старого по вул.. Західній, 19 в Приморському районі м. Маріуполя. (а.с.25,26)

В пункті 3.1 Узагальнення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року.

Згідно до п. 3.2 Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Громадяни, які збудували житлові будинки до 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

В судовому засіданні позивачем не заперечувалось та підтверджено листом із Маріупольського бюро технічної інвентаризації, що житловий будинок літ Д-2, нежитлова прибудова літ. Д1-2, нежитлова прибудова літ. Д/м, ганок літ. д, огорожа № 1, ворота 3 2 не здані до експлуатації. (а.с.76)

Пунктом 3.2 Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна.

Разом із тим, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.04. 2015 року на земельну ділянку за № 19, площею 0,0293 га по вулиці Західній в Приморському районі м. Маріуполя, яка належала спадкодавеці на підставі державного акту ДН № 159467. (а.с.73,74)

Тобто у встановленому законом порядку спадкодавцем ОСОБА_2 було отримано дозвіл на будівництво житлового будинку, а крім того він був власником земельної ділянки, розташованої під будинком.

Отже, суд приходить до висновку про можливість визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини, оскільки судом встановлено перехід спадкових прав від спадкодавця до спадкоємця за заповітом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05. 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, ОСОБА_1, яка є спадкоємицею за заповітом, після смерті ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових справ позивачки суд задовольняє позов в повному обсязі, а саме визнає за нею в порядку спадкування за заповітом право забудовника щодо недобудованого будинку, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 15, 16, 60, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 182, 328, 1218,1222, 1223, 1262, 1268, 1269, 1296 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право забудовника щодо недобудованого будинку № 19 по вул. Західній в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області, житловою площею 73,5 кв.м, загальною площею 218,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дзюба М. В.