Києво-Святошинський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

15.10.2015 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Маршалковській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, посилаючись на те, що він по оголошенню з інтернету дізнався про роботу механізатора водія навантажувача в Одеському порту. Згідно інформації, отриманої ОСОБА_1 по телефону, у разі влаштування на дану роботу, він повинен приїхати в Одесу та мати 700грн. залогу. З даними умовами ОСОБА_1 погодився, приїхавши до Одеси його зустріла дівчина та відвезла до офісу для ознайомлення з умовами договору про роботу. ОСОБА_1 ознайомившись, з умовами договору погодився та написав заяву про прийом на роботу. За рекомендацією дівчини, ОСОБА_1 було запропоновано в першу чергу поселитися на квартиру, надала договір на поселення та просила надати кошти на залог за квартиру у розмірі 700грн. В договорі було зазначено, що відповідач приймає на себе обов'язки надавати ОСОБА_1 послуги по наданню інформації про вакантні місця на ринку праці.

Погодившись з договором на поселення та надавши дівчині 700грн., ОСОБА_1 отримав квитанцію про сплату коштів. Коли позивач приїхав за вказаною адресою в договорі, для заселення на квартиру, орендодавця не було. Зателефонувавши дівчині, вона попередила, що у зв'язку з неочікуваними обставинами, а саме: приїхала їхня бригада та заселять дану квартиру на п'ять днів, в зв'язку з чим позивача запропонували тимчасово пожити у родичів в Одесі або на цей час поїхати додому. В зв'язку з даними обставинами, позивач просив повернути кошти у розмірі 700грн. за залог квартири, на що йому було відмовлено в зв'язку з переведенням даних коштів в банк та запропонувала їх перевести на банківську картку у разі її наявності або надіслати за адресою проживання позивача. Але до даного часу ніхто коштів не повернув та не телефонував.

Через переживання, в зв'язку з вищенаведеним, у ОСОБА_1 погіршився стан його здоров'я. Таким чином позивач стверджує, що відповідач завдав йому не тільки матеріальної, але і моральної шкоди, так як причинив йому страждання та біль.

Тому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду: 2 041грн. 60коп і моральну шкоду: 1 900грн., що разом складає 21041 гр. 60 коп.

В судове засідання позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 19000 гр. моральної шкоди, матеріальну в розмірі 2041 гр. 60 коп. .

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу , так способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, позивач не вказав підставу звернення до суду ,які саме права його порушені, вимагаючи повернення йому 700 гр., позивач не довів, що саме він сплатив ці кошти, також за які послуги. Суду було надано лише квитанцію на сплату 3 квітня 700 гр.

Тобто , з матеріалів справи суд взагалі не вбачає, також в судовому засіданні не доведено в чому полягає порушення прав позивача, які умови , якого договору порушено відповідачем, які матеріальні збитки внаслідок невиконання цих умов , підтверджуються матеріальні збитки, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України вимоги позивача не підтверджені належними доказами.

До того ж, позовні вимоги позивача є беззмістовними, так як посилаючись на ст.ст. 229, та 230 ЦК України які регулюють правові наслідки вчинення правочину якій вчинено під впливом помилки, та під впливом обману, позивач необгрунтовано вимагає стягнення матеріальних збитків, та моральних.

Тобто як вбачається з тексту позовної заяви, також в судовому засіданні , позивачем не зазначено причини подання позову, не вказано , які саме права та/або інтереси позивача порушено відповідачем, якими саме нормами закону регулюються правовідносини, які склалися між сторонами.

В підтвердження завданої шкоди, позивач посилається на договір консультативного обслуговування від 23.04.2014, проте які умови відповідачем порушені в судовому засіданні не доведено, також посилання позивача на акт приймання передачі за договором від 23.04.2014 року є непереконливими, оскільки позивач не довів яке майно передавалося кому на якій підставі, чому саме відповідач повинен відшкодувати 1400 гр. , також не доведено причинного зв»язку між діями відповідача та вартістю квітка з Києва до Одеси.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа , якій завдано збитків у результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування . Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі , а також витрати , яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права ( реальні збитки) .

Що стосується моральної шкоди.

Ст. 23 ЦК України, зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя . У названій вище статті деталізовано гарантоване Конституцією право на відшкодування моральної шкоди.

Із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В даному випадку, беручи до уваги вище викладене, суд прийшов висновку, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди не знайшов своє підтвердження. Позивач не довів суду заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, з яких міркувань визначена сума моральної шкоди, та чим підтверджена такий розмір моральної шкоди.

Окрім твердження позивача про те, що йому відповідач повинен повернути витрати матеріального характеру в розмірі 2041 гр. та 19000 гр. моральної шкоди в судовому засіданні не надано жодного доказу.

В судовому засіданні не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, відповідачем, не доведено факту протиправної поведінки відповідача, та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище.

Тобто, позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 23, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові, ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування моральної і матеріальної шкод и, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.О. Медвідь