Справа № 303/8020/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Мацунича М.В., Джуги С.Д.

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вище вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надалися кредитні кошти в розмірі 150 000 Євро на купівлю житла за адресою АДРЕСА_1, яке в забезпечення даного кредитного договору визначено як предмет іпотеки. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2014 року, яке набуло законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 22.03.2006 року в розмірі 275 008, 95 Євро, що за курсом НБУ від 11.12.2013 року становить 3 022 348,36 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 329,10 кв.м., житловою площею 99,50 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 22.03.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Банк направляв письмову вимогу відповідачу про виселення, однак така залишилася без реагування. У зв'язку з наведеним просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року вищевказаний позов задоволено частково, виселено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у будинку (предмет іпотеки) за адресою АДРЕСА_1, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 365 гривень 40 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2, не погодився з вказаним рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники апелянта скаргу з наведених підстав підтримали.

Представник позивача вважає, що підстав для задоволення скарги немає, просить скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до твердження апелянта про те, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, однак поштові відправлення здійсненні Банком, згідно сайту Укрпошти взагалі не відправлялися так як відсутні у систем, тобто вимоги Закону Банком не дотримані, що є підставою для відмови у позові про виселення.

Однак, зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 22.03.2006 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKНVGK00000088, відповідно до п.п. 1.1., 1.3. цього договору позичальнику надалися кредитні кошти в розмірі 150 000 Євро на купівлю житла за адресою АДРЕСА_1, яке в забезпечення даного кредитного договору визначено як предмет іпотеки (а.с.6-10). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2014 року, яке набуло законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № MKНVGK00000088 від 22.03.2006 року в розмірі 275 008,95 Євро, що за курсом НБУ від 11.12.2013 року становить 3 022 348,36 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 329,10 кв.м., житловою площею 99,50 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 22.03.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією; правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.11, 12).

З матеріалів справи вбачається, що вказане житлове приміщення (АДРЕСА_1) було придбане ОСОБА_2 за рахунок кредиту ПАТ КБ «Приватбанк», на яке в подальшому за рішенням Мукачівського міськрайоного суду від 29 січня 2014 року звернуто стягнення на зазначене майно як предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV, нормативні акти в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться у частинах 1 і 3 статті 109 ЖК України, водночас частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно до правової позиції висловленій Верховним Судом України у у справі № 6-39 цс15 за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Тобто в даному випадку, виселення ОСОБА_2 допускається без надання іншого житла.

Крім цього, 23.10.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надсилав вимогу - претензію про добровільне виселення з будинку, яку 30.10.2014 року, відповідачем отримано,щопідтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованих листів з поштовою квитанцією та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13-15).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :