Справа № 417/533/15-ц
Провадження № 2/417/442/15
РІШЕННЯ (ЗАОЧНЕ)

Іменем україни

"15" липня 2015 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Позднякової С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Марківка Луганської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

09.04.2015 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» заборгованість у розмірі 38596,31 гривень за кредитним договором №ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013 відповідач ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі потреби у вигляді строкового кредиту розмірі 51 650,00 гривень строком до 09.09.2016 зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% річних та комісії 1% від суми кредиту по договору. В забезпечення виконання зобов'язання 10.09.2013р. було укладено договір поруки №PX029031.168403.001, за яким відповідач ОСОБА_3 зобов'язувалась відповідати за виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 зобовязався сплачувати щомісяця кредит, комісію та відсотки, з 1-го по 10-те число кожного місяця.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує та станом на 16.02.2015 має заборгованість у сумі 38 596,31 грн. гривень, яка складається з такого:

29 429,35 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту;

5 511,23 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту;

132,18 грн. - поточна заборгованість по процентам;

1 457,55 грн. - прострочена заборгованість по процентам

2 066,00 грн. заборгованість по пені.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. 14.07.2015 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог на суму 420 гривень, обгронтовуючи тим, що ним витрати понесені за виклик відповідача до суду через засоби масової інформації , а саме в газету "Урядовий курєр" від 10.07.2015.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через засоби масової інформації в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 10.07.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

15.07.2015, згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі вважає за необхідне в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» відмовити в повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» та відповідачем укладений кредитний договір № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013 на надання кредиту в сумі 51 650,00 гривень на наступні цілі: 50 000,00 гривень на споживчі потреби, 150,00 гривень на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 1500,00 гривень на винагороду банку за адання фінансового інструменту.

Відповідно до п.1.3 термін користування кредитом до 09.09.2016 з процентною ставкою згідно п.1.4 12% процентів.

Відповідно до п.1.8 договору банк відкриває позичальнику рахунок для погашення кредиту, сплати процентів та комісій - 9806.

Пункттом 1.9 договору позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти з кредитного рахунку в сумі 50 000,00 гривень шляхом видачі готівки через касу банку; 150,00 гривень на сплату комісії за реєстраціюв Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на р/р № 1002 в ПАТ "ВБР"; 1500,00 гривень на винагороду банку за надання фінансового інструменту на р/р № 7901 в ПАТ "ВБР".

Згідно п.2.3 моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівки з каси Банку або перерахування грошових коштів на відповідні рахунки визначені в заяві позичальника.

Пунктом 2.4 договору погоджено, що періодом сплати кредиту комісії та процентів є з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті у вказані строки вони вважаються простроченими.

За порушення строків погашення заборгованості банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості зо кожен день прострочення, з розрахунку 360 днів, п.6.1 договору.

Цього ж дня 10.09.2015. між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки №PX029031.168403.001, за яким відповідач за яким відповідач ОСОБА_3 зобов'язувалась відповідати за виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2

Згідно п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій та винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п.6 у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Пунктом 13 договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Таким чином між сторонами виникли кредитні правовідносини, що забезпечені порукою.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

ідповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі визначеному п.1.1 кредитного договору № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013 як не надано доказів того, що банк виконав п.1.9 цього договору перерахувавши кошти в сумі 50 000,00 гривень шляхом видачі готівки через касу банку; 150,00 гривень на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на р/р № 1002 в ПАТ "ВБР"; 1500,00 гривень на винагороду банку за надання фінансового інструменту на р/р № 7901 в ПАТ "ВБР". В матеріалах справи (а.с.34-35) наявні розпорядження від 10.09.2013 про вчинення вищезазначених дій, проте ці розпорядження не доводять того, що вказані кошти саме перераховані на цілі передбачені кредитним договором № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013. Це лише вказівка на вчинення певних дій, а не факт виконання умов договору. Крім того, розпорядження не містять номеру та не завірені печаткою банку. Таким чином суд критично відноситься до цих розпоряджень.

Згідно п.2.3 моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівки з каси Банку або перерахування грошових коштів на відповідні рахунки визначені в заяві позичальника. В матеріалах справи заява позичальника відсутня, таким чином нема доказів і того куди саме позичальник мав на меті спрямовувати кошти, які передбачалося отримати за кредитним договором № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013, як немає доказів видачі готівки з каси Банку.

Вимоги щодо стягнення в солідарному порядку з поручителя також задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що основний боржник має заборгованість перед позивачем.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів про виконання зобовязання позивачем, як кредитодавцем, а саме надання ОСОБА_2 коштів шляхом видачі готівки через касу Банку, що передбачено п.1.9 договору № ІКCASHVG.93398.006 від 10.09.2013, що виключає також стягнення в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_3, як поручителя.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Таким чином судовий збір стягненню не підлягає. А витрати позивача на оголошення про виклик відповідача до суду поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 57,58, 59 60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212- 215,218,224-227,232,233, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку встановленому ЦПК України.

Заочне рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: - ОСОБА_4