Справа № 199/6931/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, 10 липня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0. За п. 1.1 кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 600000 грн. на строк до 09 липня 2017 року зі сплатою за користування 19,5 % річних. Повернення кредиту позичальником здійснюється у відповідності до графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку № 1 до кредитного договору. Нарахування процентів здійснюється банком щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з 1 календарного дня поточного місяця по останній календарний день поточного місяця. В свою чергу, оплата процентів позичальником здійснюється щомісячно протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за тим, за який були нараховані відсотки (п.п. 1.3.4 1.3.5 кредитного договору). Відповідно до п. 1.3.7 кредитного договору, позичальник сплачує комісію за керування кредитом в розмірі 2% від суми початкового ліміту кредитування. Комісія нараховується та сплачується щорічно, починаючи з другого року кредитування, на дату, що відповідає даті підписання кредитного договору. За п. 7.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення кредиту/відсотків/комісій позичальник сплачує пеню у розмірі 0,4 % річних від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Також, згідно п. 7.6 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку неустойку у розмірі 5000 грн. за порушення п.п. 4.3-4.5, 4.7 кредитного договору. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 серпня 2015 року складає:

-прострочена заборгованість за кредитом 590908 грн.;

-пеня за несвоєчасне повернення кредиту 177124,68 грн.;

-три проценти річних від суми простроченого кредиту 9011,35 грн.;

-прострочена заборгованість за процентами 1174735,13 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення процентів 336997,18 грн.;

-три проценти річних від суми прострочених процентів 17133,57 грн.;

-прострочена заборгованість за комісією 124726,40 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення комісії 36689,74 грн.;

-штраф за порушення умов кредитного договору 5000 грн.

08 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, про заміну кредитора у зобовязанні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 2949_2950. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийнявши їх і сплатити загальну купівельну ціну. За п. 2.3 договору купівлі-продажу, права вимоги переходять від продавця до покупця та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. До складу цих вимог було включене і право вимоги виконання ФОП ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором № 0 від 10 липня 2006 року. Внаслідок укладення зазначеного договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» став стороною новим кредитором, як за кредитним договором, укладеним з ФОП ОСОБА_1, так і за договорами, які були укладені задля його забезпечення. В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0/1 від 10 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 5552 зі змінами та доповненнями, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком передано в іпотеку адміністративно-виробничі будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Верстова, б. 40. Позивач вважає, що за наведених обставин має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки і позивачем обраний такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності на предмет іпотеки.

Позивач просить суд:

- в рахунок часткового погашення заборгованості фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 10 липня 2006 року в розмірі 2472326,05 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0/1 від 10 липня 2006 року шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки: адміністративно-виробничі будівлі та споруди, які знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:072:0003, площею 0,4749 га згідно договору оренди земельної ділянки від 02 серпня 2001 року, укладеного Дніпропетровською міською радою, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Верстова, б. 40, та належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31 жовтня 2001 року № 2451;

- визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на вказане нерухоме майно.

Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач ПАТ «Дельта Банк» надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі вимогу за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за відсутності свого представника. Відповідач ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України за наявних в справі доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 0, укладеного 10 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1. За п. 1.1 кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 600000 грн. на строк до 09 липня 2017 року зі сплатою за користування 19,5 % річних. Повернення кредиту позичальником здійснюється у відповідності до графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку № 1 до кредитного договору. Нарахування процентів здійснюється банком щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з 1 календарного дня поточного місяця по останній календарний день поточного місяця. В свою чергу, оплата процентів позичальником здійснюється щомісячно протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за тим, за який були нараховані відсотки (п.п. 1.3.4 1.3.5 кредитного договору). Відповідно до п. 1.3.7 кредитного договору, позичальник сплачує комісію за керування кредитом в розмірі 2% від суми початкового ліміту кредитування. Комісія нараховується та сплачується щорічно, починаючи з другого року кредитування, на дату, що відповідає даті підписання кредитного договору.

Сторонами визнаний той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ФОП ОСОБА_1 і кредитні кошти були фактично отримані останнім від банківської установи в повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 серпня 2015 року складає:

-прострочена заборгованість за кредитом 590908 грн.;

-прострочена заборгованість за процентами 1174735,13 грн.;

-прострочена заборгованість за комісією 124726,40 грн.;

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За п. 7.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення кредиту/відсотків/комісій позичальник сплачує пеню у розмірі 0,4 % річних від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Також, згідно п. 7.6 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку неустойку у розмірі 5000 грн. за порушення п.п. 4.3-4.5, 4.7 кредитного договору.

Позивачем за прострочення повернення кредиту, сплати відсотків та комісії нараховані:

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту 177124,68 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів 336997,18 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення комісії 36689,74 грн.;

- штраф за порушення умов кредитного договору 5000 грн.

Нарахування пені та штрафу здійснене арифметично правильно та сторонами не оспорене.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ФОП ОСОБА_1, який прострочив виконання грошового зобовязання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України правомірно нараховані три відсотки річних:

-від суми простроченого кредиту у розмірі 9011,35 грн.;

-від суми прострочених процентів у розмірі 17133,57 грн.;

Нарахування трьох відсотків річних здійснено арифметично правильно та сторонами не оспорене.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд виходить з того, що згідно умов кредитного договору заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією мала здійснюватися протягом перших пяти робочих днів кожного місяця. Отже, шостого робочого кожного кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу позичальником чергового щомісячного платежу, кредитор мав обєктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу за відсотками та комісією починається з шостого робочого дня відповідного місяця.

Позивач звернувся з позовом до суду 07 вересня 2015 року.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року, за яким виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідач своїми правами скористався на власний розсуд та заяву про застосування позовної давності суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосувати позовну давність.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором становить 2472326,05 грн. (590908 + 177124,68 + 9011,35 + 1174735,13 + 336997,18 + 17133,57 + 124726,40 + 36689,74 + 5000).

08 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, про заміну кредитора у зобовязанні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 2949_2950. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийнявши їх і сплатити загальну купівельну ціну. За п. 2.3 договору купівлі-продажу, права вимоги переходять від продавця до покупця та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. До складу цих вимог було включене і право вимоги виконання ФОП ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором № 0 від 10 липня 2006 року.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок укладення зазначеного договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» став стороною новим кредитором, як за кредитним договором, укладеним з ФОП ОСОБА_1, так і за договорами, які були укладені задля його забезпечення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Виконання ФОП ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором було забезпечене шляхом укладення АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 іпотечного договору № 0/1 від 10 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 5552 зі змінами та доповненнями, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком передано в іпотеку адміністративно-виробничі будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Верстова, б. 40.

У звязку з не виконанням ФОП ОСОБА_1 основного зобовязання за кредитним договором у позивача на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог - стягнення заборгованості за кредитним договором зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, пені, штрафу та трьох відсотків річних.

Так, позивач за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у загальному розмірі 2472326,05 грн., з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом 590908 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту 177124,68 грн.;

- три проценти річних від суми простроченого кредиту 9011,35 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами 1174735,13 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів 336997,18 грн.;

- три проценти річних від суми прострочених процентів 17133,57 грн.;

- прострочена заборгованість за комісією 124726,40 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення комісії 36689,74 грн.;

- штраф за порушення умов кредитного договору 5000 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування такого способу захисту порушеного права, як визнання права власності на предмет іпотеки, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-124цс13 від 11 грудня 2013 року, згідно якого відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 іпотечним договором передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (п. 5.3).

За наведених обставин, оскільки визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки є способом звернення стягнення на предмет іпотеки і такий спосіб передбачено іпотечним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Позивачем наданий висновок субєкта оціночної діяльності, складний 02 жовтня 2015 року ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», за яким вартість обєкта іпотеки складає 2992963 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача до доходу Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 37084,89 грн. (2472326,05 х 1,5 %).

Керуючись та ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити в повному обсязі.

Для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 10 липня 2006 року станом на 25 серпня 2015 року у загальному розмірі 2472326 (два мільйони чотириста сімдесят дві тисячі триста двадцять шість) гривень 05 (пять) копійок, яка складається з:

-простроченої заборгованості за кредитом 590908 грн.;

-пені за несвоєчасне повернення кредиту 177124,68 грн.;

-трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 9011,35 грн.;

-простроченої заборгованості за процентами 1174735,13 грн.;

-пені за несвоєчасне погашення процентів 336997,18 грн.;

-трьох процентів річних від суми прострочених процентів 17133,57 грн.;

-простроченої заборгованості за комісією 124726,40 грн.;

-пені за несвоєчасне погашення комісії 36689,74 грн.;

-штрафу за порушення умов кредитного договору 5000 грн.

звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0/1 від 10 липня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 5552 - адміністративно-виробничі будівлі та споруди (реєстраційний номер 1974143):

-літ. А-1 офіс загальною площею 35,1 кв.м.;

-літ. Б-1 майстерня загальною площею 86,8 кв.м.;

-літ. В-1, Г-1 ангар і столярний цех загальною площею 718,5 кв.м.;

-літ. Д-2 виробничо-побутовий корпус загальною площею 575 кв.м.;

-літ. Ж склад;

-літ. З, Л сушильні камери;

-літ. И, К котельні;

-літ. Е, Є навіси (тимчасові);

-літ. М, П, С навіси (тимчасові);

-літ. И вбиральня (тимчасова);

-літ. Н, О контейнери (тимчасові);

-літ. Р будівля вагончика (тимчасова);

-№ 1-9 огорожа споруди;

-І мостіння;

які знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:072:0003, площею 0,4749 га згідно договору оренди земельної ділянки від 02 серпня 2001 року, укладеного Дніпропетровською міською радою, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Верстова, б. 40, і належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31 жовтня 2001 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 25 жовтня 2001 року № 2451, та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () право власності на зазначені адміністративно-виробничі будівлі та споруди, загальна вартість яких становить 2992963 (два мільйони девятсот девяносто дві тисячі девятсот шістдесят три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 до доходу Держави судовий збір у розмірі 37084 (тридцять сім тисяч вісімдесят чотири) гривні 89 (вісімдесят девять) копійок.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :