У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 14 вересня 2006 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22 065 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 14 вересня 2013 року та на забезпечення виконання зобов'язання у заставу було передано транспортний засіб: марки OPEL, модель ASTRA, рік випуску 2006, колір сірий, тип ТЗ легковий. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 9 липня 2012 року замінено позивача - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» у зв'язку з укладенням 20 квітня 2012 року між ними договору факторингу № 05/12, за умовами якого публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 квітня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 14 вересня 2006 року в розмірі 12 086,78 доларів США, що станом на 17 листопада 2014 року еквівалентно 186 286 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2006 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 22 065 доларів США до 14 вересня 2013 року зі сплатою 11 % річних протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати надання кредиту.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 10.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (п. п. 1. 1, 1. 2. 1, 1. 3. 1 договору).

На забезпечення виконання зобов'язання у заставу було передано транспортний засіб: марки OPEL, модель ASTRA, рік випуску 2006, колір сірий, тип ТЗ легковий.

В обґрунтування вимог банк вказував на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 21 жовтня 2011 року становить 12086,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 17 листопада 2014 року складає еквівалент 186 286 грн 50 коп.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в ньому зазначено про застосування строкової процентної ставки в розмірі 11% та простроченої в розмірі 22 % з 31 березня 2008 року (а. с. 7-10 т. 1).

Між тим, в умовах кредитного договору визначено лише поняття терміну «простроченні проценти», однак не встановлено ні їх розміру, ні порядку нарахування, на відміну від «строкових процентів».

В поданих запереченнях на позов (а. с. 42-43 т. 1) представник відповідача оспорював правомірність застосування процентної ставки в розмірі 22 %.

Будь-яких мотивів відхилення вказаних заперечень судові рішення не містять, в них не зазначено, чи нараховувались проценти за користування кредитом за такою ставкою, а якщо нараховувались, то за який період і в якій сумі та наявність підстав для застосування цієї ставки.

Натомість, в оскаржуваних рішеннях зазначено про те, що кредит надавався відповідачеві банком зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 12 %, хоча таке суперечить умовам укладеного між цими особами договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України <nau://ukr/435-15|st512> кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України <nau://ukr/435-15|st514> встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України <nau://ukr/435-15|st517> первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судами встановлено, що 20 квітня 2012 року укладено договір факторингу № 05/12, за умовами якого публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» зобов'язується відступити товариству з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами, а останнє зобов'язується прийняти їх і сплатити ціну продажу.

Згідно п. 2. 3 цього договору передача набуває чинності у дату передачі з моменту підписання акту приймання-передачі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в додатку № 2 до цього договору, є доказом передачі.

Заперечуючи проти позову виникнення у ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за договором факторингу, представник відповідача вказував на те, що новим кредитором не надано акту приймання-передачі і реєстру заборгованості боржників, які б були належним чином оформлені (а. с. 184-185 т. 1), а після надання товариством копії акта просив витребувати його оригінал (а. с. 232-233, 240-241 т. 1) і не приймати копію вказаного акта в якості доказу (а. с. 243-244 т. 1, 145-147 т. 2).

Апеляційним судом в порядку забезпечення доказів за клопотанням відповідача витребувані для огляду в судовому засіданні у ТОВ «Кредекс Фінанс», зокрема, акт приймання-передачі, реєстр заборгованості боржників.

Однак у справі відсутні дані про те, що акт приймання-передачі надавався суду для огляду і був оглянутий ним, а зміст долученої до справи копії реєстру заборгованості боржників, відповідність якого оригіналу посвідчена нотаріусом, не відповідає змісту наданій представником позивача виписці з нього (а. с. 158 т. 1), в якій під № 403 боржником зазначено ОСОБА_3, тоді як у посвідченій нотаріусом копії під цим номером вказано зовсім іншу особу, а запис про останню в ньому відсутній.

Незважаючи на наведене, ненадання оригіналу акту приймання-передачі апеляційний суд визнав безпідставними доводи апелянта і її представника щодо ненадання цього документа і зазначив, що вони не обґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Між тим, в чому полягає необґрунтованість дій сторони реалізацією нею наданого ч. 2 ст. 64 ЦПК України права вимагати подання оригіналу письмового доказу та якими конкретно матеріалами справи спростовуються доводи представника відповідача про неможливість використання наданої позивачем копії акту приймання-передачі у зв'язку із неналежністю посвідчення її відповідності оригіналу в ухвалі апеляційного суду не вказано.

При цьому апеляційним судом не враховано, що на копії акту нема підпису жодної особи, яка б посвідчила його відповідність оригіналу.

З огляду на викладене погодитись з ухваленими судами рішеннями неможливо, вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук