Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/5689/15-ц

Провадження № 2/185/3155/15

25 травня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Сушко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м.Київі Державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

18.05.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив надати позивачу або його офіційному представнику дозвіл на оформлення проїзного документа дитини ОСОБА_3, без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, надати позивачу або його офіційному дозвіл на оформлення закордонного паспорту дитини ОСОБА_3, без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, та надати позивачу або його офіційному представнику дозвіл на виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 без дозволу та супроводу її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 17 вересня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого 29.03.2004 року народилась донька ОСОБА_3. Сторони мешкали однією сімєю за адресою м. Донецьк, бульвар Шевченко, 89/41 до 2014 року, коли із-за різних поглядів на життя шлюбні стосунки сторін були припинені. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 р. брак між сторонами було припинено, позивач разом із донькою переїхав до м.Києва, місце знаходження та засоби звязку з відповідачем у позивача відсутні. Зазначає, що дитина постійно проживає з позивачем, який піклується про доньку, повністю матеріально та морально утримує, доглядаю за нею, займається її вихованням. Також дитині в літній період потрібно оздоровлення, тому позивач планує поїздки з дитиною за кордон. У звязку з тим, що стосунки з відповідачем розірвано, місце знаходження позивачу не відомо, останній не може отримати згоду батька на виїзд дитини за кордон на певний строк.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 р. (а.с. 8), від якого у них 29.03.2004 р. народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 602929, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 9)

Як вбачається з копії дозволу на работу іноземному громадянину або особі без громадянства від 02.12.2014 р., чинним до 03.11.2015 р., позивачу надано право на роботу головним радником ТОВ «Торгівельний комплекс» (а.с.10).

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, оскільки інтереси дитини ОСОБА_4 підлягають захисту, з наступних міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Ч.2. п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідач по справі ОСОБА_2, як вбачається із матеріалів справи, із колишньою дружиною та донькою відносини не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд доньки за кордон.

З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів буде відповідати її інтересам. Так само надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітньої дитини позивача у супроводі іншої особи, уповноваженої позивачем, не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матірю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України , Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст.7,150,155,157,159 СК України, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст.10,11,60,212,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 або офіційному представнику ОСОБА_1 дозвіл на оформлення проїзного документа дитини ОСОБА_3, без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

Надати ОСОБА_1 або офіційному представнику ОСОБА_1 дозвіл на оформлення закордонного паспорту дитини ОСОБА_3, без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

Надати ОСОБА_1 або офіційному представнику ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 без дозволу та супроводу її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною шістнадцяти років.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій

Оригінал цього рішення знаходиться

в матеріалах цивільної справи 185/5689/15-ц

в Павлоградському міськрайонному суді

Дніпропетровської області

Згідно з оригіналом. Суддя С.О. Бабій