Провадження №2/200/4106/15
У Х В А Л А

«05» жовтня 2015 року місто Дніпропетровськ

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, ІНК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку в звязку з затримкою термінів її виплати,-

ВСТАНОВИВ:

«29» вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом доПАТ «ОСОБА_2, ІНК», у якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 11 011 грн. 25 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд прийшов до наступного.

Як вбачається із змісту позовних вимог позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка містить в собі вимоги частина з яких підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а частина в порядку наказного провадження, окремий розгляд яких є неможливим.

Відповідно до статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній заяві кілька вимог повязаних між собою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати може бути видано судовий наказ.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Однак, з поданої заяви та доданих до неї документів не вбачається, що позивач звертався до суду в порядку наказного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Крім того, не допускається одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та предявлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав.

Чинний ЦПК України передбачає процедуру наказного провадження як особлива процедуру цивільного судочинства поряд із позовним та окремим провадженнями. За результатами розгляду цивільних справ у наказному провадженні суд ухвалює судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У Рекомендаціях Комітету міністрів Ради Європи № К (81) 7 від 14 травня 1981 р. закріплено, що в контексті доступу до правосуддя необхідно запровадити процедури спрощення та прискорення судочинства. Зокрема, в Рекомендаціях звертається увага на впровадження таких спрощених процедур судочинства, які виключають необхідність проведення судових засідань (п. 15), а також розробку заходів щодо розгляду безспірних позовних вимог, з тим щоб остаточні рішення виносилися швидко, без зайвих формальностей (п. 9). В аспекті цих рекомендацій наказне провадження слід розглядати як спрощену процедуру цивільного судочинства, що на відміну від позовного провадження прискорює розгляд цивільних справ.

Наказне провадження, хоча і самостійний вид провадження цивільного судочинства, але не є альтернативою позовному провадженню. Чинне цивільне процесуальне законодавство не надає права заявнику обирати, за правилами якого провадження буде розглядатися його вимога наказного чи позовного провадження.

Існуючі правила наказного провадження змушують заявника діяти тільки поступово, тобто, якщо він звертається з вимогою, яка вказана у ст. 96 ЦПК в порядку позовного провадження, то суддя на підставі ч. 3 ст. 118 ЦПК може прийняти таку заяву лише в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Наказне провадження- це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, і має певні особливості. По-перше, наказне провадження це специфічна процесуальна форма захисту прав та інтересів стягувача, що спирається на документи проти сторони, яка не виконує свої зобов'язання. По-друге, наказне провадження можливе тільки за певними вимогами і є процесуальною формою захисту лише тих вимог, які перелічені в законі (ст. 96 ЦПК). По-третє, видача судового наказу провадиться без судового розгляду і виклику заявника і боржника. По-четверте, у наказному провадженні сторони мають статус заявника та боржника. По-п'яте, у цьому провадженні не діє принцип змагальності.

Виходячи з цього можна виснувати, що в наказному провадженні правосуддя не здійснюється, оскільки процедура наказного провадження виявляється в тому, що вирішення цивільної справи відбувається без розгляду в судовому засіданні та виклику заявника і боржника. І, крім того, заявник не може звернутися за захистом своїх прав у загальному

позовному порядку.

Судовий наказ як заключний акт у цивільній справі відповідно до законодавства є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог у порядку наказного провадження (ч. 1 ст. 95 ЦПК).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звертається до суду з позовною заявою з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом не надає, отже вимога заявлена передчасно всупереч, ч. 3ст. 118 ЦПК України, тому позовна заява підлягає повернення позивачу.

Крім того, суд зауважує на тому, що процесуальним законодавством не передбачена можливість розєднання вимог, які розглядаються в порядку наказного провадження та вимог, які розглядаються в порядку позовного провадження.

Згідно п.6 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадку, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 4,5 ст. 121 ЦПК України про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.96, ч.3 ст.118, п.6 ч.3 ст.121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, ІНК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку в звязку з затримкою термінів її виплати - повернути.

Розяснити позивачу, що йому необхідно звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Женеску Е.В.