Справа №473/2047/15-ц 24.09.2015 24.09.2015 24.09.2015
Справа 473/2047/15-ц
Провадження № 22ц-784/2160/15 Головуючий у 1-й інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 31 липня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини

та зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобов'язання повернути дитину та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання з ним їх з відповідачкою спільної дитини, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2012 року по травень 2014 року та ОСОБА_6 є його дочкою. З травня 2014 року відповідачка забрала дитину та разом з нею стала проживати у своєї матері. Через неналежне ставлення ОСОБА_5 до своїх батьківських обов'язків він забрав ОСОБА_6 у відповідачки, та з 10 травня 2015 року дочка проживає з ним.

Посилаючись на те, що відповідачка створює своїми діями реальну загрозу безпеці життю та здоров'ю дитини, нанесла дочці тілесні ушкодження, позивач просив позов задовольнити.

У червні 2015 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 і ОСОБА_7, в якій зазначала, що в нічний час 09 травня 2015 року ОСОБА_7, мати ОСОБА_2, всупереч її волі, самоправно відібрала у неї малолітню ОСОБА_6 та передала її ОСОБА_2 З того часу дитина проживає в будинку з останнім.

Вказуючи, що вона не вчиняла протиправних дій відносно доньки, а ОСОБА_2, який раніше не займався вихованням та утриманням дочки, діє не в інтересах доньки, а також на те, що насильне розлучення з дитиною суперечить інтересам останньої, ОСОБА_5 просила визначити місце проживання дитини з нею та зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй малолітню ОСОБА_6.

Позовні вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з позовними вимогами за позовом ОСОБА_2

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відібрання дитини і повернення, визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено.

Відібрано у ОСОБА_2 малолітню дитину доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і її передано матері ОСОБА_5

Визначено місце проживання малолітньої дитини з матір'ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про визначення місця проживання дитини з ним, а також в частині повернення дитини допустити негайне виконання судового рішення. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права. Так, суд не взяв до уваги того, що відповідачка зловживає спиртними напоями та в такому стані не контролює себе та погрожує вбити дитину. Вона б'є ОСОБА_6, в грубій формі принижує її, та нанесла їй тілесні ушкодження. Незважаючи на жорстоке ставлення до дитини з боку матері, суд визначив її місце проживання з ОСОБА_5 Між тим, нагадування про мати викликає у дитини страх. Разом з тим, суд не взяв до уваги доказів того, що дитині краще проживати з ним, оскільки він займається розвитком та вихованням ОСОБА_6, яка влаштована у дитячий садок та росте з ним у атмосфері спокою. Відбираючи дитину суд не врахував положень закону та того, що перебування дитини з матір'ю створює для дитини небезпеку для життя.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено, що сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по травень 2014 року та мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З травня 2014 року сторони припинили спільне проживання, а дитина проживала з матір'ю. За час окремого проживання основним доходом існування відповідачки були державні соціальні допомоги. Участь позивача в матеріальному забезпеченні дитини обмежувалася наданням допомоги по оплаті скрапленого газу та доставки дров для опалення будинку, де жила дитина.

З 10 травня 2015 року дитина проживає з батьком, який забрав її у матері самочинно, в ніч з 09 на 10 травня вказаного року без згоди ОСОБА_5 З цього часу між сторонами існують спори з приводу порядка виховання дитини та її проживання. До згаданого конфлікту спорів між сторонами не було, та позивач погоджувався з місцем проживання дитини.

Дійшовши висновку, що сторони належно ставляться до своїх батьківських прав та мають змогу забезпечити нормальні умови життя та розвитку дитини, а виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини з матір?ю відсутні, суд обґрунтовано визначив місце проживання дитини з матір'ю. Рішення суду відповідає доказам у справі, положенням ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини.

Визначивши місце проживання дитини з матір'ю, та встановивши що ОСОБА_2 самочинно, без згоди матері дитини змінив її раніше визначене місце проживання, суд відібрав у нього дитину та передав її ОСОБА_5

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду про визначення місця проживання дитини.

Зокрема, сам по собі факт непроживання позивачки з дитиною з травня 2015 року не є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком. Суд визначив місце проживання дитини, взявши до уваги причини такого непроживання, взаємовідносини сторін, наявність між ними спору щодо виховання дитини.

За висновками вказаного органу, обидва батьки мають належне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків та можливість створити належні умови для виховання та проживання дитини. Висновкам органу опіки та піклування суд дав належну оцінку.

Позивач не надав суду допустимих та достовірних доказів жорстокого ставлення відповідачки до дитини, як і доказів того, що відповідачка вчиняє дії, які створюють реальну небезпеку для життя дитини та її здоров'я. Не надано ним достовірних доказів про те, що змінилися обставини так, що повернення дитини матері суперечать її інтересам. В свою чергу в рішенні суд дав належний аналіз всім доказам, які надали сторони при розгляді спору. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував вік дитини, якій не виповнилося трьох років. Визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, за вказаних обставин, не суперечить інтересам дитини.

Посилання на кримінальне провадження за заявою позивача відносно дій відповідачки не є підставою вважати доведеним факт умисного нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень дитині.

За викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Рішення суду не позбавляє ОСОБА_2 його батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Він має можливість бачитися з дитиною, спільно з нею відпочивати, забезпечувати розвиток дитини та матеріально утримувати її.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: