У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Жовтнева районна у м. Дніпропетровську рада, комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська, Управління-служба з прав дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська, Управління-служба з прав дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 січня 1998 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська йому видано ордер № 46 на право зайняття житлового приміщення, а саме, трикімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі якого він, його дружина ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дочка дружини, вселилися до вказаного житлового приміщення. У 1999 році ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Італії; у 2004 році ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, також виїхала до Італії. Посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, однак виїхали на постійне проживання до іншої країни, просив суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщення.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з метою працевлаштування вона та її дочка ОСОБА_3 тимчасова від'їзджали до Італії. За час перебування на заробітках вони неодноразово відправляли кошти для оплати житлово-комунальних послуг. Однак, після повернення до м. Дніпропетровська ОСОБА_2 не має можливості потрапити до спірної квартири, оскільки ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні квартирою, іншого житла вона не має. Посилаючись на наведене, просила суд: вселити її у спірну квартиру та визначити порядок користування такою, зокрема, виділити їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 окремі житлові кімнати. Крім того, у жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про поворот виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2014 року, оскільки їй стало відомо, що на підставі вказаного рішення 25 квітня 2014 року її, ОСОБА_3 з неповнолітнім сином знято з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме, кв. АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Допущено поворот виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2014 року.

Зобов'язано ГУ ДМС України в Дніпропетровській області поновити реєстрацію ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин, обґрунтовано виходив з безпідставності позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін Д.О. Остапчук В.О. Савченко