АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/4842/11 Головуючий 1-ї інстанції
Категорія : договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малійської С.М., Даниленка В.М,

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2007 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Посилаючись на те, що надала відповідачу позику у сумі еквівалентній 10000 доларів США на розвиток бізнесу, про що відповідач написав розписку 15.06.2005 року. Позика була надана строком до 01.01.2006 року, але повернена не була не зважаючи на неодноразові звернення. Просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 50500 грн., що еквівалентна 10000 доларів США, інфляційні витрати у розмірі 12484,66 грн., 3% річних у розмірі 2880,57 грн., витрати на отримання довідки про індекси інфляції в Головному управлінні статистики у Харківській області в розмірі 15,16 грн.

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача еквівалент 10000 доларів США, 3% річних на час винесення рішення, інфляційні витрати, витрати на отримання довідки про індекси інфляції, витрати на оплату допомоги адвоката та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 79 710 грн. суми боргу, 3% річних у розмірі 13 325 грн., 2 000 грн. витрати на оплату послуг адвоката, судовий збір у сумі 665,65 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 265, 70 грн.

На зазначене рішення представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, шс апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з < доведеності того факту, що 15.06.2005 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_4 кошти у сумі 10000 доларів США, про що видав розписку та зобов'язався повернути борг до 01.01.2006 року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що такий висновок районного суду є обгрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних у справі доказів, яким дана відповідна оцінка. Суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин і застосував закон, який їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

У ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з І урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені догговором.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання!

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором абс законом

Відповідно ст 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниці України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і ї порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, щоі5.06.2005 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 10000 доларів США, про що видав розписку, і зобов'Язавс* повернути борг до 01.01.2006 року.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договор позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший докумею який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначена кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 10, 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія приходить до висновку, що районний суд прийшов до правильного висновку про те, що у разі, якщо відповідач оспорює факт написання такої розписки, то саме він повинен довести таку обставину.

Так, висновком експерта від 22.06.2001 року підтверджується, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 15.06.2005 року виконана ОСОБА_2, інших належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що вказана розписка ОСОБА_2 не була надрукована та не підписана, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що в нього був викрадений аркуш на якому був його підпис та печатка підприємства, є безпідставними, оскільки з 2005 року відповідач з відповідними заявами до правоохоронних органів не звертався.

Крім цього, у разі існування договору, укладеного у письмовій формі, у даному випадку розписки про отримання коштів, рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми 2000 грн. за надану правову допомогу, то судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині, всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України не обгрунтоване, а висновки не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 „ Про граничні розміри компенсації витрат, пов' язаних з розглядом цивільних справ та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов"язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів в обгрунтування того, що Борисовець О.І., який діяв на підставі договору є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права і тому в цій частині скасовує рішення і відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п.п.З і 4 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 319 ЦПК У країни, судова колегія, -

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 липня 2011 року змінити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 79 710 грн. суми боргу, З % річних у розмірі 13 325 грн., 2 000 грн., судовий збір у сумі 665,65 грн. та витрата на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 265, 70 грн.

В задоволенні вимог про стягнення 2000 грн. за надання правової допомоги відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може б оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним закони сили.

Головуючий -

Судді -