АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/48/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Вирста М.М.
Провадження № 22-ц/789/569/15 Доповідач - Гурзель І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козівського районного суду від 05 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Козівського районного суду з позовом до ОСОБА_3, за яким просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1 на житловий будинок в АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію цього житлового будинку за ОСОБА_3

Рішенням Козівського районного суду від 05.03.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_3 на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 Скасовано державну реєстрацію житлового будинку в АДРЕСА_1.

Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, з апеляційною скаргою на дане рішення суду звернулась ОСОБА_3 Зокрема апелянт зазначає, що до смерті батька вона проживала разом з ним та доглядала його, ОСОБА_1 в свою чергу із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Зокрема вказує, що він був зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1, а тому є спадкоємцем і фактично прийняв спадщину в силу норм ЦК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5. помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діти померлого ОСОБА_5, після смерті якого залишився у спадок житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 що належав йому на праві приватної власності згідно свідоцтва на право власності від 22.04.2002р., виданого на підставі рішення виконкому Олесинської сільської ради №31 від 14.11.2000р. (а.с.54).

22.12.2000р. ОСОБА_3 звернулась до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона прийняла спадкове майно після смерті свого батька, ОСОБА_5, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1. (а.с.51).

Згідно довідки №663 від 18.06.2002р., виданої Олесинською сільською радою, ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_5 доглядала за будинковолодінням в АДРЕСА_1 (а.с.56).

26.06.2002р. ОСОБА_3 звернулась до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона прийняла спадкове майно після смерті свого батька, ОСОБА_5, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 де безпідставно зазначила що інших спадкоємців немає. (а.с.51).

26.06.2002р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5., що складається з житлового кам'яного будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №937, НОМЕР_3 (а.с.57).

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. ОСОБА_3 ж при зверненні із заявою до Козівської державної нотаріальної контори зазначила, що інших спадкоємців не має.

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 з 15.07.1986р. по 24.12.2010р. його місце проживання зареєстровано в с. Олесино Козівського району (а.с.6,7).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Проте з такими висновками не повністью погоджується колегія апеляційного суду, так як судом не застосовано норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Так, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_5 помер у ІНФОРМАЦІЯ_5. і часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця, то застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла ще у 1994р.

Тому спадкоємцями у рівних частках є діти спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження НОМЕР_4 (а.с.8) та НОМЕР_5

Відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно паспорта ОСОБА_1 він з 15.07.1986р. по 24.12.2010р. був зареєстрований за адресою с. Олесино, Козівського району (а.с.7). В даному випадку реєстрація спадкоемця в будинку за місцем відкриття спадщини є однією з складових фактичного вступу в управління спадковим майном.

Це саме підтверджується і Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають АДРЕСА_1 (а.с.123-124).

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що ОСОБА_1 не був зареєстрований за вказаною адресою, оскільки за Довідкою виданою Козівським УЕГГ ПАТ "Тернопільгаз" договір на надання послуг з газопостачання від 10.08.2000р. №180080 був заключний з ОСОБА_5 на одну особу. Так як ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_5 вже помер, а тому не міг укласти зазначений договір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги повністю та визнавши недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом за ОСОБА_3, не з'ясував всіх обставин справи та прийшов до помилкового висновку, позбавивши апелянта права на ? частини спадщини, а саме спірного житлового будинку, оскільки вона правомірно прийняла спадшину і її право на свою частку не оспорюється.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом АЕР № 971289 на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в ? його частини.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель