Справа № 539/2382/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі - Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її бабуся ОСОБА_4 За життя бабуся, страждаючи від онкологічного захворювання обіцяла надати право на спадкування всього її майна порівну їй та її двоюрідному брату відповідачу по справі ОСОБА_2 Коли після смерті бабусі звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини , то дізналася, що померла за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла відповідачу. Даний заповіт 24.12.2013 року було посвідчено приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3. Вважала, що бабуся, страждаючи від раку жовчного міхура, що супроводжувалося сильними болями, перебуваючи під дією ліків, які мають наркотичний вплив на організм, перебуваючи під постійним впливом родичів, не могла надавати адекватну оцінку своїм діям, оскільки навіть не могла вставати з ліжка, починаючи з вересня 2013 року. Вважала, що на момент складання заповіту ОСОБА_4 не могла надавати оцінку своїм діям , а тому відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України даний заповіт є недійсним.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 прохала суд визнати недійсним заповіт її бабусі ОСОБА_4, який був посвідчений 24.12.2013 року приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та прохали його задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечували. Заперечення проти позову обґрунтовували тим, що на час складання заповіту ОСОБА_4 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, перебувала в адекватному стані, спілкувалася, була повністю контактною, хоч і хворіла.

Третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3 вважала, що по справі відсутні підстави для визнання заповіту недійсним. 24.12.2013 року вона дійсно посвідчувала заповіт ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4 перебувала у кабінеті із нею сама. Сумнівів у тому, що заповідач усвідомлювала свої дії та керувала ними ніяких не було. Підстав для посвідчення заповіту при свідках не було.

З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 24 грудня 2013 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було посвідчено заповіт ОСОБА_4, згідно якого вона все своє майно заповіла ОСОБА_2, відповідачу по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла в м. Лубни Полтавської області.

Згідно лікарського свідоцтва по смерть причиною смерті ОСОБА_4 стала ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення жовчного міхура.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

В судових засіданнях по справі були допитані наступні свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працює лікарем гастроентерологом Лубенської КЦМЛ. У грудні 2013 року був на виклику у хворої ОСОБА_4, яка мала рідку патологію - рак жовчного міхура. На час огляду хвора буда дуже важка, перебувала на диспансерному обліку у онкологів. В лікарні її на лікував. Пробув у неї близько 15 хв. Ставив ОСОБА_4 питання з приводу хвороби, вона відповідала, була адекватна та контактна.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає в м. Дніпропетровськ, являється двоюрідною сестрою чоловіка померлої ОСОБА_4. 25.12.2013 року приїхала в м. Лубни до ОСОБА_4 за телефонним викликом своєї двоюрідної сестри ОСОБА_9, де пробула до 24.01.2014 р. після дев»ятин по померлій. ОСОБА_4, коли перебувала в лікарні, була в адекватному стані, все розуміла, все пам»ятала, хоча і була вже тяжко хворою. При ній ОСОБА_4 віддавала матері позивачки грошові кошти та золоті вироби, а потім, за деякий час до смерті і грошові кошти на поховання. Від сестри дізналася, що та 24.12.2013 року возила ОСОБА_4 до нотаріуса.

Свідок ОСОБА_10 пояснював, що працює завідуючим онкологічним відділенням Лубенської КЦМЛ. ОСОБА_4 перебувала у них на лікуванні в минулому році з основним захворюванням рак жовчного міхура. У зв»язку з даним захворюванням їй призначалися знеболювальні ліки , про що зазначено в історії хвороби. Наркотичні ліки ОСОБА_4 не призначалися. Під час перебування на лікуванні хвора ОСОБА_4 все розуміла, була контактна, спілкувалася, самостійно надавала згоду на операцію, казала, що саме у неї болить , спілкувалася по стану свого здоров»я.

Свідок ОСОБА_9 пояснювала, що коли ОСОБА_4 захворіла, вона з нею постійно зв»язувалася, зідзвонювалася. Приїздила до неї. Одного разу ОСОБА_4 попрохала звозити її до нотаріуса та сказала, що хоче зробити заповіт. На прохання ОСОБА_4, вона відвезла її до нотаріуса. Після вчинення нотаріальної дії ОСОБА_4 розповіла, що в нотаріуса вона оформила заповіт. Психічний стан ОСОБА_4 при цьому був нормальний та адекватний. Ініціатором оформлення заповіту була саме ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 пояснював, що ОСОБА_4 знав, оскільки проживав із нею по сусідству та постійно її бачив. Коли ОСОБА_4 виписалася із Лубенської лікарні незадовго перед смертю , сказала, що вона помирає. Також повідомила, що своїй онуці залишила гроші та сережки, а заповіт склала на онука ОСОБА_2. Попрохала, щоб зробили все можливе, щоб хату її не продавали.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що їй було відомо про те, що ОСОБА_4 заповіла у нотаріуса своє майно онуку ОСОБА_2. До цього казала, що залишить своє майно ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_4 говорила здраво, ніяких відхилень у психіці у неї не було.

Свідок ОСОБА_13 пояснила , що вона являється медсестрою вищої категорії , проживала по сусідству із ОСОБА_4, яка попрохала поставити їй капельниці до того, як вона потрапила в Лубенську лікарню. На пропозицію, вона прокапувала ОСОБА_4 , в ході чого їй стало відомо , що ОСОБА_4 хотіла писати у нотаріуса заповіт на своє майно на онука ОСОБА_2, онуці сказала, що залишить гроші і золото. Після того, як ОСОБА_4 вийшла з лікарні , вона також приходила її провідувати. ОСОБА_4 весь час перебувала у здравому стані.

Свідок ОСОБА_14 пояснював, що проживав по сусідству із ОСОБА_4 та добре її знав. На початку грудня 2013 року бачив її на вулиці , також близько нового року ремонтував у неї вдома кран. ОСОБА_4 жалілася, що важко ходити . При цьому була цілком адекватною.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що працює медсестрою у ІВВ. 23.12.2013 року разом із ОСОБА_16 їздила додому до ОСОБА_4, де допомагала ОСОБА_16 поприбирати , перевдягнути та покупати ОСОБА_4 В будинку ОСОБА_16 спілкувалася із ОСОБА_4 ОСОБА_4 була в тяжкому стані. При цьому ОСОБА_16 вколола ОСОБА_4 трамадол для полегшення болю. Як їй здалося, психічний стан ОСОБА_4 до уколу та після нього не змінювався.

Судом також досліджено ряд письмових медичних документів, як то - медичну карту ОСОБА_4, медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4, що підтверджують у ОСОБА_4 захворювання, у зв»язку з яким вона перебувала на лікуванні у КЦМЛ м. Лубни та на амбулаторному лікуванні.

Згідно висновку судово - психіатричної експертизи №648 від 31.12.2014 року ОСОБА_4 станом на 24.12.2013 року виявляла ознаки вираженого астенічного розладу органічного походження (внаслідок онкологічного захворювання) ; наявний у ОСОБА_4 психічний розлад істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення заповіту 24 грудня 2013 року.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 пояснила, що при проведенні судово - психіатричної експертизи даних про те, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у експертів не було.

Згідно постанови Верховного Суду України від 29.02.2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У постанові також вказано, що проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення її психічної діяльності істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи викладене, те, що позивачем не доведено абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.