23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидія Олега Володимировича, заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
за касаційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидія О.В., заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
В обґрунтування скарги зазначав, що державний виконавець Сидій О.В. на виконанні у якого перебувало рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 03 серпня 2011 року по справі № 2-504/11, не вчинив жодних результативних дій щодо реального виконання вказаного судового рішення. 29 липня 2014 року головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидієм О.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 43184579. ОСОБА_4 вважає вказану постанову незаконною, оскільки рішення суду не виконано, вільний доступ до горища відсутній, приміщення закрите, в ньому знаходяться водне та газове обладнання мешканців квартири № 3.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня
2015 року скаргу задоволено. Визнано дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидія О.В. по винесенню постанови від 29 липня
2014 року № 43184579 про закінчення виконавчого провадження неправомірними. Скасовано постанову від 29 липня 2014 року № 43184579 про закінчення виконавчого провадження винесену головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидієм О.В.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_8просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року та направити справу на новий судовий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із наявності підстав для задоволення скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2011 року по справі № 2-504/11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користуванні приміщенням горища, шляхом приведення такого у попередній стан згідно технічної документації поверхового плану від 09 серпня 1960 року за власні кошти.
Вказаним рішенням встановлено, що квартиру АДРЕСА_1, було не лише переобладнано та реконструйовано, а й первинно розширено за рахунок площі горища будинку. Крім того, Апеляційним судом Львівської області встановлено, що відповідачами у справі не спростовано встановлених Личаківським районним судом м. Львова обставин щодо самочинного збільшення площі зазначеної квартири за рахунок площі приміщень загального користування (горища), вхід на горище можливий лише через приміщення квартири, що перебуває у власності відповідачів.
29 травня 2012 року головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидієм О.В. відкрито виконавче провадження ВП № 32797185 щодо примусового виконання зазначеного вище рішення суду.
10 червня 2013 року дане виконавче провадження було закрито на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 квітня
2014 року вказану постанову про закінчення виконавчого провадження було скасовано. Виконавче провадження з виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2011 року було відновлено, однак
29 липня 2014 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43184579 із зазначенням, що вимоги виконавчого документу виконано, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 зобов'язані не чинити позивачам перешкоди у користуванні приміщенням горища шляхом приведення горища за власні кошти у попередній стан згідно технічної документації поверхового плану від
09 серпня 1960 року.
За результатами виконання державним виконавцем рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2011 року складено акт від 24 липня 2014 року, про те, що ОСОБА_8 зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у користування приміщенням горища. Та встановлено, що згідно плану від
09 серпня 1960 року приміщення горища змінам не підлягало.
Згідно з ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових
осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Відповідно до вимог ст. ст. 5, 7 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності з законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів громадян і юридичних осіб. Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволені заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому проваджені або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим законом порядку.
Згідно ст. 11 цього ж Законудержавний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходячи із сукупності досліджених ним доказів, норм права, що регулюють спірні правовідносини, встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем не було вжито всіх належних заходів з виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2011 року, яке в повній мірі не виконано, а винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 липня 2014 року № 43184579 є незаконним.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня
2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня
2015 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидія Олега Володимировича, заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О. Гвоздик

О.М. Ситнік