Справа № 336/2148/15-Ц
Провадження № 2/336/1436/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень», Запорізької міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» в особі Запорізької регіональної Філії Запорізькій міський відділ, треті особи ОСОБА_2, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та покладення зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень», Запорізької міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» в особі Запорізької регіональної Філії Запорізькій міський відділ, треті особи ОСОБА_2, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та покладення зобовязань

В уточненій заяві позивач зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2004 року, виданого пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 4-3468, на праві власності належить житловий будинок № 2-А, розташований за адресою по вул. Віражна у м. Запоріжжя (попередня адреса: сел. Леваневського, вул.. Віражна, 42-А). Будинок розташований на земельній ділянці площею 586 км.м.

Раніше зазначений будинок належав його батьку ОСОБА_3 на підставі рішення Запорізької міської ради від 10.11.1960 року № 23, а також договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власної, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори 11.01.1961 року, реєстраційний номер 1-270.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.12.1996 року № 566/5 (з доповненням) було задоволено заяву його батька про передачу земельної ділянки площею 415 кв.м. в його приватну власність.

Однак у звязку з важкою хворобою його батько не встиг отримати державний акт на дану земельну ділянку, у звязку з чим після його смерті позивач, як власник житлового будинку звернувся із заявою до Запорізької міської ради про передачу у власність земельної ділянки на якій розташований житловий будинок та інші господарські споруди, які належать до домоволодіння позивача.

При зверненні за оформленням документів з метою приватизації земельної ділянки в ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.07.2002 року за № 232/109 були встановлені та затверджені зовнішні кордони і розмір земельної ділянки площею 107,6051 га з 1091 км по 1105 км в напрямку Москва Севастополь Державному підприємству Придніпровської залізниці.

У відповідності до пункту 4 даного рішення вказану земельну ділянку залишено ДП Придніпровська залізниця для розміщення залізниці в Шевченківському районі м. Запоріжжя за рахунок земель, що перебувають на обліку державного земельного кадастру як землі залізниці.

На думку позивача, рішення міської ради № 232/109 суперечить рішенню міської ради № 566/5, яке прийнято значно раніше, а також рішенням Запорізької міської ради від 10.11.1960 року №23 та договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, оскільки межі земельної ділянки, виділені і закріплені за ДП Придніпровська залізниця рішенням міської ради № 232/109, перетинають земельну ділянку та житловий будинок, який належить позивачу на праві власності.

Як вказує позивач, межі земельної ділянки, виділені і закріплені за ДП Придніпровська залізниця проходять по земельній ділянці та домоволодінню позивача, яка була виділена для забудови житлового будинку і його користування, ще в 1960 році, що перешкоджає йому нормально користуватися своєю земельною ділянкою, реалізувати його законне право на приватизацію або розпорядження майном.

Як вказує позивач, він та третя особа по справі зазнають незручності проживання в будинку у звязку з близьким розташуванням залізниці та наслідків користування залізницею: шум, вібрація, пил тощо. Виконавчим комітетом Запорізької обласної ради народних депутатів, рішенням № 239 від 09.06.1988 року житлові будинки за адресою 2-а, 7-а, 8-а, 9-а по вул.. Віражній у м. Запоріжжя визнані невідповідними по санітарним нормам для проживання.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд зобовязати Запорізьку міську раду та ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Запорізької регіональної Філії Запорізькій міський відділ усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул.. Віражна, 2а шляхом зміни меж земельної ділянки між залізничною колією та житловим будинком та його прилеглою земельною ділянкою за адресою м. Запоріжжя, вул.. Віражна, 2а таким чином, щоб межі земельної ділянки ДП «Придніпровська залізниця» не перетиналися з земельною ділянкою та домоволодінням позивача, а також зобовязати Запорізьку міську раду виділити у власність позивачу двокімнатну квартиру в межах м. Запоріжжя

Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - Запорізької міської ради ОСОБА_4, позов не визнала, заперечувала проти нього та зазначила, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки існує передбачений законодавством певний порядок надання житлових приміщень для населення, а позивач вимагає надати йому квартиру в порушення цього порядку.

Представник ДП «Придніпровська залізниця» в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідач ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» в особі Запорізької регіональної Філії - Запорізькій міський відділ в судове засідання представника не направив, заперечень проти заяви не надав, про час, місце та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі.

Представник Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки права власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, позивач не оформив та обрав невідповідний закону спосіб захисту своїх прав. Крім того, зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.12.1996р., №566/6 було задоволено заяву батька позивача ОСОБА_2І про передачу земельної ділянки площею 415га у приватну власність.

Однак, згідно ст.22 Земельного кодексу України N 561-ХІІ, 18.12.1990, що діяв на момент затвердження даного рішення, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Стаття 23 Земельного кодексу України N 561-ХІІ, 18.12.1990, зазначено право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Із доданих до позову доказів, а саме рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.12.1996р. №566/5 вбачається, що у власність передається земельна ділянка згідно додатку, окрім того, в п.2 вказаного рішення доручено начальнику Запорізького міського управління земельних ресурсів міста видати громадянам ОСОБА_6 акти на право приватної власності на землю після уточнення розмірів земельних ділянок в натурі та врегулювання майнових питань відносно будівель, що розташовані на земельних ділянках. ОСОБА_6 акт батьком позивача не отриманий, оскільки вказане положення виконано не було, не врегульовані майнові питання відносно будівель, що розташовані на земельних ділянках.

Відповідно до Рішення №232/109 від 25.07.2002 р. міськвиконкому Запорізької міської ради, ДП Придніпровській залізниці затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки для розташування залізниці в напрямку Москва Севастополь у Шевченківському районі м. Запоріжжя. Підпунктом 6.1. відповідача ДП Придніпровська залізниця зобов'язано замовити акт на право постійного користування землею та одержати його.

Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України N 2768-ІІІ від 25.10.2001, що був чинним на момент затвердження рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.07.2002р. № 232/109, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

ОСОБА_6 акт на право власності на земельну ділянку видавався на підставі рішення Запорізької міської ради, яке приймалось на підставі виконаного у відповідності з вимогами чинного законодавства проекту відведення земельної ділянки, що підтверджувалось п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі - Інструкція), затвердженої наказом Держкомзему України від 04.06.1999р. №43 та зареєстрованого в Мінюсті України 04.06.1999р. за №354/3647 (в редакції на час ухвалення рішення та видачу державного акту, на даний час втратила чинність).

На думку суду, вимога позивача щодо зміни меж земельної ділянки між залізничною колією та житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою за адресою вул. Віражна, 2а у м. Запоріжжя, щоб межі земельної ділянки Державного підприємства «Придніпровська залізниця» не перетинались з земельною ділянкою та домоволодінням позивача є безпідставною, оскільки до повноважень Запорізької міської ради та управління з питань земельних відносин не належить зміна меж земельних ділянок.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно зі ст. 16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Обраний позивачем спосіб захисту не є вимогою про визнання права, оскільки, відповідно до ст. 15,16 ЦК України, 20 ГК України способи захисту прав по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушення суб'єктивного права.

Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) рішення органу місцевого самоврядування, як правової підстави отримання у постійне користування громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі вказаного рішення, в даному випадку, є необґрунтованим. Рішення відповідних органів місцевого самоврядування позивач не оскаржував, вимог про визнання недійсними державних актів на земельні ділянки не заявляв.

Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку здійснювали суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів, (п.1.15 Інструкції). Відповідно до п.2.9 Інструкції заповнення державних актів на право постійного користування на земельну ділянку покладалось на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації.

Згідно п.3.1, п.3.2 Інструкції державні акти на право власності та права користування на земельну ділянку видавались та реєструвались структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогою позивача є зміна меж земельної ділянки між залізничною колією та житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою за адресою вул. Віражна,2а в м. Запоріжжя, таким чином, щоб межі земельної ділянки ДП «Придніпровська залізниця» не перетинались з земельною ділянкою та домоволодінням позивача, однак це не відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування. Міська рада в межах своїх повноважень приймає рішення на підставі розробленого в установленому законом порядку проекту землеустрою або технічної документації і вже саме на підставі цього рішення інший орган земельних відносин виготовляє та видає замовнику ОСОБА_6 акт.

Не отримавши державного акту на земельну ділянку позивач не набув права власності на неї, а тому його вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою суд вважає необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Запорізької міської ради виділити у власність позивачу двокімнатну квартиру в межах м. Запоріжжя, на думку суду є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем не додано ніяких обґрунтувань даної позовної вимоги. Посилання позивача на висновок санітарно-екологічної інстанції, на думку суду, не є підставою для надання квартири, оскільки ця обставина є лише підставою для постановки на квартирний облік в передбаченому законодавством порядку.

Також суд вважає необхідним зазначити наступне.

За змістом статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності позивачем не дотримано.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права. Рішення, що зазначається позивачем, як таке, що винесено із порушенням норм чинного законодавства, прийнято 25.07.2002 р. Це рішення ніким не оспорювалося та не скасовувалося.

Окрім того, 04.02.2009 р. ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» повідомляло позивача про те, що для вирішення питання щодо приватизації земельної ділянки за адресою м. Запоріжжя вул. Віражна 2а, необхідно врегулювати питання меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ДП «Придніпровська залізниця». При зазначені до чергового кадастрового плану спірної земельної ділянки виявлено перетинання із вже відведеною земельною ділянкою ДП «Придніпровська залізниця».

До подання позову позивач не виконав зазначені приписи, врегулюванням меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ДП «Придніпровська залізниця» не займався. Таким чином, термін для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу на момент звернення до суду сплинув.

Пропуск строків позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивачем не зазначено жодних поважних причин пропуску строків давності, за якими суд мав би змогу поновити пропущений строк. Заяв про поновлення строку позовної давності від позивача не надходило.

Керуючись ст.cт. 116, 126 ЗК України, ст.ст. 22, 23 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 256 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень», Запорізької міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» в особі Запорізької регіональної Філії Запорізькій міський відділ, треті особи ОСОБА_2, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та покладення зобовязань відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення сторони можуть отримати в канцелярії суду через 5 днів.

Суддя В.С. Кляшторний