Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Хилевича С.В.

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ цього майна.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги , колегія суддів , -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09.12.2014 р. в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на його часткову незаконність та вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. Зазначає, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні не взято до уваги покази свідків зі сторони позивача, натомість взято до уваги покази свідків з боку відповідача. Судом 1-ї інстанції неправильно і неналежним чином надана оцінка доказам та їх дослідження є не повним. Просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задовольнити її позов про встановлення факту проживання однією сім"єю з ОСОБА_2 в період з 07.07.2010 р. по 17.02.2013 р., визнати її право спільної сумісної власності на рухоме майно придбане під час проживання однією сім"єю з відповідачем на загальну суму 11 134 грн. та виділити їй спальний гарнітур "Афродіта" на суму 4800,00 грн. та ікону "Неустанної помочі" на суму 700 грн. В решті рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що в період з 07.07.2010 р. по 17.02.2013 р. проживала однією сім"єю з ОСОБА_2, з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах та вела спільне господарство. За час спільного проживання ними було збудовано жилий будинок по АДРЕСА_1 та надвірні будівлі, у який вселилися 06.09.2011 р. та набуте рухоме майно на загальну суму 11 134 грн., перелік якого зазначає у позовній заяві. Просила суд встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю з 07.07.2010 р. по 17.02.2013 р.; відповідно до ст. 74 СК України визнати право спільної сумісної власності сторін на будівельні матеріали, що були придбані та використані на будівництво

___________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/3732/13-ц Головуючий у 1 інстанції - Болотвіна Л.О.

Провадження № 22-ц/787/248/2015 Суддя-доповідач - Оніпко О.В.

жилого будинку та господарських будівель, та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину. З рухомого майна просила виділити їй спальний гарнітур "Афродіта" та ікону "Неустанної помочі", загальною вартістю 5500,00 грн.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями ст.74 СК України та роз»ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Також, відповідно до роз»ясень п.п. 23,24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За положеннями ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції, вони проживали разом з відповідачем з 07.07.2010 р. по 17.02.2013 р. однією сім»єю без шлюбу, оскільки ОСОБА_2, як священнослужителю, після розірвання ним першого шлюбу не дозволено укладати другий шлюб за церковними канонами.

Про проживання сторін однією сім»єю ствердили також свідки, родичі позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8

Однак, достовірні докази про проживання ОСОБА_1 та відповідача однією сім»єю без шлюбу саме з 07.07.2010 р., у матеріалах справи відсутні.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які допомагали відповідачу добудовувати будинок, підтвердили про присутність ОСОБА_1 у господарстві відповідача, яка готувала їжу та подавала на стіл. Зі слів ОСОБА_2, вона лише куховарила, однак, чи проживали сторони однією сім»єю, їм не відомо.

Проте, як вбачається з особистих пояснень ОСОБА_2, зафіксованих у протоколі допиту в якості свідка від 19.02.2013 р., а також з пояснень від 17.02.2013 р., останнім підтверджується факт спільного проживання з позивачкою з вересня 2011р. по 17.02.2013 р. (а.с. 98-101).

За наведених обставин, висновок місцевого суду про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім»єю з відповідачем, не відповідає обставинам справи та доказам, дослідженим у судовому засіданні, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаних вимог ОСОБА_16 та про часткове скасування рішення суду 1-ї інстанції з ухваленням нового рішення - про визнання факту проживання сторін однією сім»єю без шлюбу у період з вересня 2011 р. по 17.02.2013 р.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність рішення місцевого суду в іншій частині, то вони не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання рухомого майна, перелік якого зазначено у позовній заяві, сумісною власністю та поділ цього майна, ґрунтуються на її особистих поясненнях і доказів про те, що вказане майно (або його частина) є в наявності та перебуває у відповідача, а також придбано сторонами у період їх спільного проживання, позивачкою суду не надано.

Крім того, згідно з поясненнями представника відповідача ОСОБА_17 у судовому засіданні апеляційної інстанції, які позивачка не заперечила, спальний гарнітур «Афродіта» був подарований відповідачу батьками на новосілля, а ікону «Неустанної помочі» також йому подарували, як священнослужителю.

Надані ОСОБА_1 ксерокопії товарних чеків, накладних та розписок не свідчать про обґрунтованість позовних вимог, а ксерокопії накладних за 2008 рік та за березень 2010 р., виданих на ім»я ОСОБА_2, взагалі не стосуються доводів позивачки щодо періоду проживання її однією сім»єю з відповідачем та предмета спору, щодо якого ОСОБА_1 оскаржує судове рішення ( а.с. 4-12, 26-30, 59-64).

У зв»язку з наведеним, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року скасувати частково : позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю без шлюбу з 07.07.2010 р. по 17.02.2013 р. - задовольнити частково та визнати факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім»єю без шлюбу, у період з вересня 2011 р. по 17.02.2013 р.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Судді :