Справа № 147/927/14-ц Провадження № 22-ц/772/889/2015Головуючий в суді першої інстанції Костюк Г. М.
Категорія 2Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2 та її представника, представника Летківської сільської ради, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.01.2015 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, відділу Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області про визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів, свідоцтва на право приватної власності на земельні ділянки, відшкодування шкоди,

встановила:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом в якому (з врахуванням збільшених позовних вимог) просила визнати протиправним та скасувати рішення №34 від 14.01.2011 року Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про вилучення із землекористування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0084 га для суспільних потреб; визнати протиправним та скасувати рішення №16 від 13.01.2012 року Летківської сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність в частині затвердження технічної документації із землеустрою по передачі зазначеної земельної ділянки у власність на ім'я ОСОБА_2 по АДРЕСА_1; визнати недійсними державні акти серії ЯО №551231, ЯО№551232, ЯО №551233, що посвідчують право власності на земельні ділянки, площею 0,0344 га, 0,0865 га, 0,1398 га відповідно, розташовані АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення №68 від 06.11.2012 року Летківської сільської про затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність в частині затвердження документації із землеустрою по передачі земельної ділянки у власність на ім'я ОСОБА_3, загальною площею 0,1729 га по АДРЕСА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності видане 12.08.2013 року Реєстраційною службою Тростянецького МУЮ у Вінницькій області на земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,1729 га, по АДРЕСА_2, видане ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності видане 12.08.2013 року Реєстраційною службою Тростянецького МУЮ у Вінницькій області на земельну ділянку, цільове призначення для будівництва і обслуговування будинку площею 0,1729 га, по АДРЕСА_2, видане ОСОБА_3, в державному реєстрі прав на нерухоме майно; стягнути з Летківської сільської ради та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір; витрати пов'язані з явкою до суду представника позивача у розмірі 553 грн. 37 коп.; суму сплачену за надання допомоги у розмірі 5 000 грн.; стягнути з Летківської сільської ради на користь ОСОБА_2 950 грн.

Позов мотивований наступними обставинами.

Відповідно до свідоцтва про право власності №65 від 08.01.1988 року, виданого Летківською сільською радою ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Земельна ділянка за вказаною адресою належала бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на праві постійного користування, загальною площею 0,40 га.

Протоколом загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» 25 травня 1977 року знято з користування ОСОБА_5 0,07 га землі і надано ОСОБА_2 під будівництво.

Після смерті ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,33 га перейшла до ОСОБА_7 (мати ОСОБА_2). Після смерті ОСОБА_7 згідно рішення сільської ради № 7 від 25 січня 2005 року ОСОБА_2 надано у власність для ведення особистого селянського господарства 0,34 га по АДРЕСА_1. Отже, за позивачем рахувалось 0,41 га землі.

05.11.1992 року ОСОБА_2 подарувала своєму сину ОСОБА_8 ? частини житлового вищевказаного будинку АДРЕСА_1.

25 квітня 2008 року ОСОБА_8 продав належну йому 1/2 частину будинку ОСОБА_3

Земельна ділянка під вказаним будинком, на момент продажу не була приватизована.

05.09.2008 року рішенням сільської ради № 58 від 05 вересня 2008 року припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства за вищевказаною адресою.

Згідно рішення № 54 від 15.04.2011 року сільської ради ОСОБА_3 надано згоду на розроблення технічної документації загальною площею 0,13 га в АДРЕСА_1. В т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га біля будинку АДРЕСА_2.

Рішенням сільської ради від 29.09.2011 року надано згоду ОСОБА_2 на розроблення технічної документації загальною площею 0,28 га біля буд. АДРЕСА_1.

Відповідно до виготовленої технічної документації із землеустрою, ОСОБА_2 виготовлено: державний акт на право власності на земельну ділянку біля буд. АДРЕСА_1 площею 0,0344 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; державний акт на право власності на земельну ділянку біля буд. АДРЕСА_1 площею 0,0865 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; державний акт на право власності на земельну ділянку біля буд. АДРЕСА_1 площею 0,1398 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням № 16 сільської ради затверджено технічну документацію із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність громадянам та надано ОСОБА_2 земельну ділянку у власність загальною площею 0,2607 га біля буд. АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 серпня 2013 року є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку біля буд. АДРЕСА_2 площею 0,1729 га, що на 0,0429 га більше ніж їй було надано у користування.

Крім цього, позивачу стало відомо, що рішенням № 34 від 14.01.2011 року сільською радою було вилучено у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0084 га для проїзду до житлового будинку ОСОБА_3

Згоди на вилучення в неї вказаної частини земельної ділянки вона не давала, що суперечить вимогам чинного законодавства. Приймаючи рішення про вилучення частини земельної ділянки сільська рада посилалась на норми статті 140 ЗК України, хоча мала посилатись на ст. 141 ЗК України, оскільки відповідач не була власником земельної ділянки при її вилучені, а лише користувачем.

Крім того, сільська рада своїм рішенням № 34 від 14.01.2011 року спочатку вилучила у позивача незаконно 0,28 га земельну ділянку розміром 0,0084 га, а потім своїм рішенням від 29.09.2011 року надала згоду на розроблення технічної документації позивачу на земельну ділянку загальною площею 0,28 га.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, невірно досліджено та оцінено докази, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши докази у справі, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та мотиви позову, можна стверджувати, що спір виник фактично з приводу розмірів земельних ділянок, які перебувають у власності позивача і відповідача, а також з приводу землі вилученої у позивача для суспільних потреб.

Колегія суддів, ознайомившись із змістом рішення суду першої інстанції, та з доводами скарги, прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі, дав їм належну оцінку, в т.ч. твердженням позивача, та правильно застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 Тростянецького району Вінницької області належала бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на праві користування. Її площа складала 0,40 га. (відповідно до земельно-кадастрової книги Летківської сільської ради).

Згідно погосподарської книги за 1977 рік за ОСОБА_5 рахувалось 0,40 га землі, в тому числі 0,02 га інших земель, так звана долина (а. с. 9 т. 1, 33-34 т. 2)

Згідно протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» с. Летківка від 25.05.1977 року знято з користування ОСОБА_5 за її заявою 0,07 га за цією ж адресою та передано її ОСОБА_2 (одне із прізвищ позивача в минулому) під будівництво. Перебуваючи у шлюбі кілька разів в подальшому ОСОБА_2 мала прізвище ОСОБА_2, потім ОСОБА_2.

Згідно земельно-кадастрових та погосподарською книгами, після смерті ОСОБА_5 право користування її земельною ділянкою перейшло до дочки ОСОБА_7 (матері позивача).

На земельній ділянці, площею 0,07 га, позивач побудувала будинок (а. с.129-137 т. 1).

Згідно витягу з погосподарської книги за 1986 - 1990 роки, в користуванні ОСОБА_7 знаходилось 0,33 га землі, в тому числі 0,02 га інших земель - долини (а. с. 35-36, т. 2).

У 1986 - 1991 роках в користуванні позивача, яка носила тоді прізвище ОСОБА_2, знаходилось 0,07 га землі, в тому числі 0,02 га під будівлями (а. с. 37-38, т. 2).

Інвентаризація земель у 1993 році показала, що фактично за ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка, площею 0,06 га, в тому числі 0,02 га під будівлями, а за ОСОБА_7 - 0,34 га, в тому числі інших земель 0,02 га - долини, 0,02 га - під будівлями.

Починаючи з 1995 року по 2000 рік під будівлями ОСОБА_7 числилось 0,04 га, з 2001 року по 2004 рік - 0,07 га (а. с. 11, 39-42, 41-42, 45-46, 47-48 т. 2). У 2004 році 03 грудня ОСОБА_7 померла.

Витяг з погосподарської книги за 1995 - 2000 роки вказує на те, що позивач, на той час ОСОБА_2, у 1995 році мала у користуванні земельну ділянку, загальною площею 0,29 га, в тому числі 0,02 га - під будівлями, під ріллею - 0,27 га (а. с. 43-44, т. 2).

В 1995 році ОСОБА_2 було передано землю за межами села, площею 0,23 га. Загальна площа землі у її користуванні складала 0,29 га.

У 1996 році ОСОБА_2 відмовилась від права користування землею за межами села, та загальна площа землі в її користуванні становила з 1996 року по 2000 рік 0,06 га, в тому числі під будівлями 0,02 га, решта 0,04 га - під ріллею (а. с. 44, т. 2).

Після смерті матері у 2004 році, згідно рішення №7 від 25.01.2005 року до позивача перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,34 га та станом на 2005 рік за нею рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,04 га під будівлями та 0,02 га долини, якою користувалась її матір (а. с.126 т. 1, 49-50, т. 2).

05 листопада 1992 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 (арк. 34 інв. справи).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 склався певний порядок користування земельною ділянкою. Зокрема, ОСОБА_2 відвела йому частину своєї землі під город, розмежувавши їх парканом.

Згідно договору купівлі - продажу від 25.04.2008 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_8 належну йому 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (а. с. 13 т. 1).

За вказаною частиною будинку не рахувалось земельної ділянки ОСОБА_2 за домовленістю з ОСОБА_3 28.07.2008 року звернулась до сільської ради із заявою припинити її право користування земельною ділянкою, площею 0,135 га.

В свою чергу ОСОБА_3 зустрічну заяву про надання їй у користування вказаної земельної ділянки.

Їх заяви були задоволені, про що було прийнято сільською радою відповідні рішення № 57 та № 58 від 05.09.2008 року (а. с. 66-67, 107, 113 т. 1).

У 2008 році при інвентаризації цих земель було встановлено, що ОСОБА_3 фактично користувалась 0,14 га, про що було записано до погосподарської книги за 2006 - 2010 роки. При обмірі земельної ділянки позивача, остання фактично користувалась земельною ділянкою, загальною площею 0,20 га, в тому числі також 0,02 га долини (а. с. 51-52, 53-54, т. 2).

Рішенням сільської ради №34 від 14.01.2011 року, із землекористування ОСОБА_2 для суспільних потреб було вилучено земельну ділянку площею 0,0084 га для проїзду до житлового будинку ОСОБА_3 (а. с. 49, 65 т. 1).

Дослідивши вищевказану технічну документацію та рішення сільської ради, встановлено, що на час приватизації земельних ділянок, згідно погосподарських книг, по фактичному користуванню за ними рахувалось: за ОСОБА_3 - 0,14 га, за ОСОБА_2 - 0,28 га.

Рішенням сільської ради від 29.09.2011 року ОСОБА_2, згідно її заяви від 28.09.2011 року, надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,28 га по АДРЕСА_1: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га (а. с. 110, 241 т. 1).

Рішенням Летківської сільської ради № 54 15.04.2011 року ОСОБА_3, надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, загальною площею 0,13 га по АДРЕСА_2 (в 2012 році будинку ОСОБА_3 було присвоєно АДРЕСА_2). (а. с. 109, т. 1).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 відповідно, межі кожної земельної ділянки погоджені представником сільської ради та суміжними землевласниками.

Заяв і скарг при погодженні меж не було, про що складено відповідні акти погодження та закріплення меж земельних ділянок.

Вимірювання земельних ділянок (горизонтальна зйомка) виконувалось електронним тахеометром «Sokkia SET500» №D21801 з прив'язкою до пунктів геодезичної мережі.

В результаті проведення вирахувань за результатами зйомки, після відповідного опрацювання геодезичних даних складено кадастрові плани земельних ділянок у відповідних масштабах, експлікація земельних угідь та виготовлено обмінні файли.

В пояснювальній записці до техдокументації зазначено, що визначена в натурі (на місцевості) загальна площа земельної ділянки ОСОБА_3 становить 0,1729 га, що на 0,0429 га більша ніж визначено у рішенні сільської ради від 15.04.2011 року та земельнооблікових документах, загальна площа земельних ділянок ОСОБА_2 становить 0,2607 га, що 0,0193 га менша ніж зазначено у рішенні сільської ради від 29.09.2011 року та земельнооблікових документах.

Рішенням сільської ради №16 від 13.01.2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2607 га по АДРЕСА_1: для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,0865 га; для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,0344 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1398 га (а. с. 111 т. 1).

На підставі вказаного рішення позивачу було видано державні акти на право власності на земельну ділянки: серії ЯО №551231 на земельну ділянку площею 0,0344 га, кадастровий номер :03:004:0098, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО№551232, площа 0,0865 га, кадастровий номер :03:004:0097, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО №551233, площа 0,1398 га, кадастровий номер :03:004:0099, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а. с. 17-19 т. 1).

Рішенням сільської ради №68 від 06.11.2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 загальною площею 0,1729 га в АДРЕСА_2: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1729 га (а. с. 112 т. 1).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 12.08.2013 року отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1729 га за адресою АДРЕСА_2. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0105 (а. с. 21-22 т.1).

Судом першої інстанції вірно встановлені спірні правовідносини, та норми права, яким регламентуються вони. Зокрема, відповідні норми Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року, Земельного кодексу України в редакції 1990 року, що діяли на момент отримання в користування ділянки ОСОБА_2, та нині діючого Земельного кодексу України, що діяли на момент передачі у власність ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що права позивача не порушенні, твердження позивача про незаконність оспорюваних рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки є безпідставними та надуманими.

Апелянт стверджує, що сільська рада незаконно прийняла рішення про вилучення в неї із користування земельної ділянки для суспільних потреб, оскільки рішення сільської ради прийняте без її згоди, і дане вилучення не можна вважати вилученням для суспільних потреб, оскільки вилучалось конкретно для під'їзду до будинку ОСОБА_3

Дані твердження є безпідставними виходячи з наступного.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України.

Відповідно до п."б" ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 143 ЗК України визначені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку.

Однією з таких підстав, відповідно до п. "г" ст. 143 цього Кодексу є викуп (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Порядок вилучення земельних ділянок визначений в ст. 149 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 цієї норми земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Тобто, вказаною нормою чітко визначено, що документом, який підтверджує намір органу державної влади або органу місцевого самоврядування вилучити земельну ділянку у власника або землекористувача, є рішення такого органу.

При цьому за наявністю згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки відповідний орган приймає рішення про вилучення земельної ділянки. Згода землекористувача на вилучення земельної ділянки повинна бути подана у письмовій формі. За відсутності такої згоди вилучення відбувається на підставі рішення про примусове вилучення земельної ділянки. В останньому випадку в силу положення ч. 10 ст. 149 Земельного кодексу України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується у судовому порядку.

Як встановлено, 02.12.2010 року складено акт обстеження земельних ділянок в с. Северинівка біля буд АДРЕСА_1 таАДРЕСА_2 громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_2. Комісією при обстеженні земельних ділянок було встановлено, що для проїзду і проходу до житлового будинку і господарських споруд потрібна дорога. Комісія рекомендувала вилучити із землекористування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0084 га та використовувати цю земельну ділянку для суспільного користування громадян.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даному земельному спорі, вилучення земельної ділянки із землекористування позивача для проїзду власнику до будинку, за відсутності інших шляхів доступу до нього, здійснене саме в інтересах суспільства, тобто для суспільних потреб.

До такого ж висновку прийшла колегія суддів, яка вважає, що саме для суспільних потреб було вилучено дану земельну ділянку. Хоча сільською радою було прийнято рішення про вилучення земельної ділянки у зв'язку з розглядом заяви ОСОБА_3 про надання їй ділянки для проїзду до будинку, однак рішення прийняте в інтересах мешканців села, так як інакшого проїзду до даного будинку не існує, і дане питання буде стосуватись і можливих інших, наступних власників будинку АДРЕСА_2, а не лише ОСОБА_3 Тобто земельна ділянка площею 0,0084 га вилучалась з ціллю зробити проїзд саме до будинку АДРЕСА_2, а не до ОСОБА_3.

Також, на підтвердження того, що вилучалась спірна земельна ділянка саме для суспільних потреб підтверджує той факт, що дана земельна ділянка після її вилучення залишилась у власності територіальної громади, а не була передана ОСОБА_3 для користування.

Колегія суддів погоджується також з тим, що не може бути скасоване рішення сільської ради про влучення землі з тієї підстави, що невірно в рішенні зазначена стаття Земельного кодексу України з підстав якої вилучають частину земельної ділянки у власника землі, оскільки з наданих суду доказів, встановлено, що на момент прийняття сільською радою рішення, позивач користувався спірними земельними ділянками, а не був власником землі, а тому, посилання на ст. 140 ЗК України в рішенні сільської ради є помилковим.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції органу місцевого самоврядування відносяться питання щодо надання у власність чи користування земельних ділянок, що перебувають у власності територіальних громад.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель тощо, подають клопотання до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки (ч. 6 ст. 118 ЗК).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності у клопотанні зазначають цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Отже, при подачі клопотання можна зазначити лише про орієнтовні розміри земельної ділянки, а не точні, які в свою чергу можуть бути встановленні після землевпорядних робіт.

Судом встановлено, що позивач та відповідач користувались земельною ділянкою в тих розмірах, які були між ними погодженні до приватизації. До проведення належного вимірювання земель, позивач та відповідач, вважали, що вони користуються земельними ділянками певними розмірами: ОСОБА_2 - загальна площа землі 0,28 га, а ОСОБА_3 - 0,14 га.

Однак, після належних і правильних вимірів земельних ділянок, якими фактично користувались сторони, було встановлено, що фактично в користуванні позивач мав менше землі - 0,2607 га, а відповідач - більше - 0,1729. Тобто, як наслідок землевпорядних робіт, було встановлено правильний розмір земельних ділянок, якими користувалась і позивач, і відповідач. Відповідно до розмірів зроблених при виготовленні технічної документації із землеустрою, були розглянуті заяви позивача та відповідача про передачу у приватну власність земельних ділянок, і відповідно до цих розмірів були прийняті відповідні рішення сільською радою та виготовлені відповідні державні акти на земельні ділянки.

Відповідно до цих розмірів 13.01.2012 року на розгляд сільської ради була подана технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки позивача та відповідача.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, конфігурація земель, які були у користуванні позивача та відповідача є складною, оскільки не являє собою просту геометричну форму. Як ним було зазначено, при вимірах були розбіжності розмірів земельних ділянок між земельнообліковими книгами та даними технічної документації, по існуючим рекомендаціям при вирішенні питання про передачу земельних ділянок у власність в разі виникнення таких розбіжностей, рекомендовано за основу брати площу, виявлену при обмірі, якщо вона не перевищує п'яти соток від облікової площі земельної ділянки і не має заперечень у сільської ради, суміжних землекористувачів.

Відмовляти в затвердженні технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у сільської ради підстав не було, оскільки при виготовленні технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було дотримано вимоги ч. 1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій», акти встановлення та закріплення меж земельних ділянок були погоджені та підписані суміжними землевласниками та землекористувачами. Заяв та скарг при погодженні меж земельних ділянок, встановленні їх площ не було.

Отже, і позивач, і відповідач погодились із розмірами, які були встановлені при виготовлені технічної документації, з метою подальшого отримання права власності на конкретну ( із зазначенням розміру) земельну ділянку.

Крім цього, технічна документація із землеустрою виготовлялась на замовлення позивача. Після проведення певних робіт були створені кадастрові плани земельних ділянок із зазначенням площі кожної, суміжних землевласників та землекористувачів.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження апелянта про те, що Северинівка є селищем, а не селом, а отже, були порушені норми безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку є безпідставними виходячи з наступного.

Те, що населений пункт Северинівка є село, а не селищем, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію статуту територіальної громади №9-Г від 22.04.2003 року, виданого Тростянецьким районним управлінням юстиції Вінницької області Летківській сільській раді, в якому вказується про державну реєстрацію статуту територіальної громади села Летківки та села Северинівки (а. с. 162 т. 1).

Інформація викладена на веб-сайті Верховної Ради України, на який посилається апелянт, як доказ того, що Северинівка - селище, є неналежним доказом, оскільки, дану інформацію, з метою її використання, необхідно перевіряти, та необхідно досліджувати для підтвердження її змісту.

Відповідачем на підтвердження даної інформації, не надано жодного доказу, зокрема, на підставі якого нормативного акту проведено реєстрацію Северинівка як селища, або на підставі якого акту проведені зміни в адміністративно-територіальному устрої України.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції розглянув всі вимоги позивача, дав їм правову оцінку, дослідив усі докази у справі та зробив правильні висновки за встановленими у справі обставинами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в рішенні суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування.Також суд першої інстанції вірно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ч. 1 ст. 308 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: