У х в а л а

30 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Третя міська комунальна клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук-Василик В.Р., приватне підприємство «Наш ринок», про визнання договорів купівлі-продажу нікчемними, визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року, позовні вимоги Львівської міської ради задоволено:

- встановлено нікчемність договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 вересня 2010 року, адміністративно-побутової будівлі, позначеної на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_1;

- встановлено нікчемність договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 6 вересня 2010 року, нежитлової будівлі, позначеної на плані літерою «Г-1» загальною площею 143,1 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_1;

- визнано право власності на указане майно за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року залишено без змін.

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 41 Конституції України, статей 3, 182, 215, 228, 317, 321, 373, частини п'ятої статті 376, частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 78, 152, 153, частини другої статті 120 Земельного кодексу України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року, 27 березня і 10 квітня 2013 року, 11 лютого 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 3 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 17 вересня 2015 року, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про незаконність набуття ОСОБА_4 права власності на спірні будівлі, отже й наявність підстав для задоволення позовних вимог Львівської міської ради про визнання права власності на це майно у зв'язку з нікчемністю оспорюваних правочинів.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 31 жовтня 2012 року касаційний суд, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, зазначив про передчасність висновку апеляційного суду щодо визнання оспорюваного договору купівлі-продажу таким, що порушує публічний порядок, і вказав на необхідність встановлення судом усіх фактичних обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- у рішенні від 27 березня 2013 року касаційний суд, скасовуючи судові рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за законом і повертаючи земельні ділянки у первісний стан, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог, вважав, що оспорювані договори купівлі-продажу не можуть бути визнані нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок, оскільки права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, діями відповідачів не порушені;

- в ухвалі від 10 квітня 2013 року касаційний суд, направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, звернув увагу на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, щодо перевірки наявності порушення оспорюваним договором публічного порядку;

- в ухвалі від 11 лютого 2015 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що вина сторін спірного правочину, яка б виражалась в їх намірі порушити публічний порядок, не встановлена, а тому й відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, яке вибуло з власності позивача на підставі нікчемних (в силу положень статті 228 ЦК України) договорів.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Львівської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Третя міська комунальна клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук-Василик В.Р., приватне підприємство «Наш ринок», про визнання договорів купівлі-продажу нікчемними, визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк