13.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/4728/15-ц
Справа№205/4728/15ц/2/205/2204/15.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.,,

при секретарі Ерьоменко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26 червня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 19 червня 2015 року перебував на робочому місці де до нього підійшов керівник відділу кадрів, а також керівник відділу охорони та вручили наказ про звільнення з підприємства на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України, згодом позивачу видали трудову книжку з внесенням відповідного запису про звільнення. Звільнення мотивовано тим, що на адресу підприємства надійшла постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП. Звільнення відбулося з істотними порушеннями, подання керівника про звільнення відбулося без присутності працівника, але розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за письмової заяви від працівника. Вказує, що після ухвалення постанови суду в травні 2015 року він повернувся до підприємства та виконував свою роботу до самого звільнення включно до 19.06.2015 року. Звільнення позивача призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребувало додаткових зусиль для організації життя.

Позивач просив скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна» № 118к про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді обрубувач зборозварювального цеху № 1 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що Наказом № 118к від 19 червня 2015 року ОСОБА_1було звільнено з займаної посади обрубувач 2 розряду складально-зварювального цеху № 1, який 20.04.2015 р. о 18.30 год. скоїв дрібну крадіжку металобрухту вагою 13 кг. на суму 46 грн. 80 коп. з території підприємства, звільнено на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП (а.с.6).

Відповідно до Наказу № 429 від 18.05.2015 року ОСОБА_1знаходився у щорічній відпустці з 18 травня по 31 травня 2015 року , а також відповідно до Наказу № 429 від 18.05.2015 року ОСОБА_1 знаходився у щорічній відпустці з 01 червня по 18 червня 2015 року.

Згідно протоколу ДН № 706553 від 05.05.2015 року складеного Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зазначено, що 20.04.2015 року о. 18.30 год. ОСОБА_1 скоїв дрібну крадіжку металобрухту вагою 13 кг. з території ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 54, сума збитку склала 46 грн. 80 коп. (а.с.19).

В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. В судовому засіданні правопорушник свою вину визнав (а.с.15).

Статтею 43 Конституції України передбачено гарантоване право на отримання винагороди за працю.

Відповідно до п.8 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

За змістом вищенаведених норм закону і позицій Верховного Суду правовою підставою звільнення робітника за п.8 ч.1 ст.40 КЗпП України є, зокрема постанова про накладення адміністративного стягнення.

Суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 за п. 8 ст. 40 КЗпП України є законним, оскільки встановлено винні дії позивача, які б давали відповідачу підстави для його звільнення.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, він постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року не оскаржував, а навпаки визнав свою вину.

Відтак, підставою для видачі наказу про звільнення є постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, яка набрала законної сили.

Стаття 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинено за місцем роботи винні дії, які дають підстави для його звільнення з займаної посади, належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини суду не надано.

За таких обставин вимоги позивача про поновлення його на роботі та скасування наказу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна» № 118к про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки позивач не поновлений на роботі, то вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки позивачем не доведено неправомірності дій відповідача під час реалізації його права на працю, то в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд також відмовляє.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 24, 29, 30 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.. І.В. Бабушкіна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести на користь держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова