Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2321/15-ц

Провадження № 2/185/1728/15

27 квітня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Бабій С. О.

при секретарі судового засідання Сушко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач, посилався на те, що 18.07.2011 р. він відповідно до розписки надав у позику відповідачу 20 000, 00 грн., які останній за усною домовленістю зобовязався повернути через один місяць, проте повернув лише 1500, 00 грн. Відтак, відповідач порушив свій обовязок обовязок, тому позивач просить стягнути із нього суму заборгованості у розмірі 18 500 грн., інфляційні у розмірі 4 402, 50 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в уточненій позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав повністю, просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності, подавши письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини із договору позики, оскільки 18.07.2011 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 20 000, 00 грн., що підтверджується розпискою (а.с.4) та визнано відповідачем у судовому засіданні. Так само, позивач визнав що відповідач повернув йому 1500, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положенням ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із змісту розписки, сторони визначили істотною умовою суму позики. Строк повернення позики у договорі від 18.07.2011 р. не встановлений, відтак має відраховуватися від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Така вимога позикодавцем не заявлялася, доказів протилежного суду не надано, відтак строк повернення позики не настав, а позовні вимоги позивача є передчасними.

Відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у звязку із чим просить відмовити у позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено, що строк повернення позики за договором від 18.07.2011 р. не настав, сплив позовної давності до вимог позивача не є таким, що розпочався.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на недоведення позивачем прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, підстав для стягнення із відповідача«інфляційних» у розмірі 4 402, 50 грн., як просить позивач, суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги позивача є передчасними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 203, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60 , 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом.

Суддя С.О. Бабій