ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6745/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача не з'явився;

відповідач не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва (далі по тексту - позивач, УПФУ в Дарницькому районі) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1.) про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на пенсійному обліку в УПФУ в Дарницькому районі м. Києва перебувала ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2) та отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». В березні 2015 року Управління координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було виявлено факт отримання відповідачем пенсії за лютий 2015 року у розмірі 1 800,89 грн. за період 01.02.2015 року по 28.02.2015 року за ОСОБА_2, яка померла 25 січня 2015 року. Позивачем листами було повідомлено відповідача про незаконне отримання ним пенсії за померлу та запропоновано повернути дані кошти, однак дані кошти ОСОБА_1 не були повернуті. У зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просив стягнути з відповідача кошти у зазначеному розмірі.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до стст. 169 ч. 4, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала на пенсійному обліку в УПФУ в Дарницькому районі м. Києва та отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Як зазначає позивач, 30 березня 2015 року Управлінням координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було виявлено факт отримання ОСОБА_1 пенсії за лютий 2015 року у розмірі 1 800,89 грн. за період 01.02.2015 року по 28.02.2015 року за ОСОБА_2, яка померла 25 січня 2015 року. Про факт переплати свідчить лист Головного управління ПФУ в м. Києві від 30.03.2015 року №421.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.

Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому дані виключення з'єднані сполучником «і», що вказує на те, що повинні аналізуватися виключно в єдиному контексті, оскільки в противному разі законодавець роз'єднав би їх сполучниками «або» чи «та».

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 30.03.2015 року №421 не встановлено факту отримання ОСОБА_1 пенсії за померлу ОСОБА_2 Крім того, позивачем не надано доказів факту отримання відповідачем коштів, або будь-яких доказів взагалі причетності відповідача до вказаних обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження позивача про наявність вини у діях відповідача щодо отримання коштів у розмірі 1 800,89 грн. не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону, а отже є недоведеними та безпідставними.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, в розумінні стст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження вини відповідача щодо отримання коштів, внаслідок якої заподіяно шкоду позивачу, ним не надано, а відтак, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, відповідно до якого рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.