У Х В А Л А

13 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення,

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, яка представляє свої інтереси та є законним представником неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська І.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ВВЕ № 436655 від 18.06.2004 р. та квартири АДРЕСА_1 ВВТ № 029180 від 16.12.2004 р.

Судом до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічний позов ОСОБА_6, яка діяла від свого імені і як законний представник неповнолітнього ОСОБА_7, в інтересах якого також діяв прокурор Шевченківського району м. Києва, до ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_4 ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павловська І.О., Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_11 помер.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2012 року провадження по справі за зустрічним позовом ОСОБА_6 було закрито у зв'язку з відмовою представника ОСОБА_6 від позову.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_11, судом, в порядку ст. 37 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1797/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> 11 липня 2013 року було залучено правонаступника (спадкоємця) позивача ОСОБА_5, за його заявою та на підставі наданих ним доказів.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 декілька разів, в порядку ст. 31 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1791/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> змінювались позовні вимоги, та остаточно визначившись, він сформував їх в одній заяві від 20 листопада 2013 року, в якій просив визнати нікчемним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.06.2004 року, укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 і ОСОБА_12 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донською І.О., витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 спірну квартиру, скасувати в реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_6 визнати за ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за заповітом на спірну квартиру, виселити з вказаної квартири ОСОБА_6, її неповнолітнього сина ОСОБА_7 та матір ОСОБА_8

Свої вимоги обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена відповідачем за договором купівлі-продажу від 18.06.2004 року ОСОБА_4 і ОСОБА_12 Продаж спірної квартири та підпис в договорі купівлі-продажу виконані не ОСОБА_11, а іншою не встановленою слідством особою, що підтверджується вироком Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2006 року за обвинуваченням л ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч. З ст.358 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909834/ed_2014_01_28/pravo1/T012341.html?pravo=1>, ч.1 ст.14 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_57/ed_2014_01_28/pravo1/T012341.html?pravo=1>, п.п.6,9 ст.115 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_586/ed_2014_01_28/pravo1/T012341.html?pravo=1>, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 27.03.2007 р., а тому відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> не відповідає вимогам закону і має бути визнаний судом нікчемним.

Позивач вважає, що оскільки вказаний договір є нікчемним то до нього мають бути застосовані наслідки передбачені для недійсного правочину.

Будучи спадкоємцем покійного власника спірної квартири, він має право вимагати повернення цієї квартири з чужого незаконного володіння відповідно до ст.ст. 338 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843384/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1299 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_845040/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, у свою власність в порядку спадкування, а також вимагати звільнення цієї квартири від будь-яких осіб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом, складеним

ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; виселено зі спірної квартири ОСОБА_6, її неповнолітнього сина ОСОБА_7 та матір

ОСОБА_8; вирішено питання розподілу судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі.

12 жовтня 2015 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року з підстави, передбаченої пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 203, 215, 228, 388 Цивільного кодексу України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14 липня, 22 липня 2015 року, 7 жовтня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 13 травня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 18.06.2004 року було укладено внаслідок вчинення відносно ОСОБА_11 шахрайських дій з боку ОСОБА_18, без його згоди, тобто за відсутності його волевиявлення на відчуження квартири, та відбулося незаконне заволодіння нею. Також, судом установлено, що ОСОБА_19 є спадкоємцем ОСОБА_11 згідно з заповітом від 27 вересня 2005 року.

Постановляючи ухвалу від 13 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення апеляційного суду про часткове задоволення позову, виходив з того, що спадкоємець, ОСОБА_19, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього, окрім того згідно зі ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> позивач, ОСОБА_19, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до ст. 392 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою.

Разом із тим, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які надані заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 14 липня 2015 року касаційний суд відмовляючи у позові та погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій вказав, що позивачем не доведено його право власності на спірне майно;

- в ухвалі від 7 жовтня 2015 року касаційний суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що квартира не вибула з володіння позивача поза його волею, тому немає підстав витребувати її у теперішніх власників;

- в ухвалі від 22 липня 2015 року касаційний суд скасовуючи рішення апеляційного суду вказав, що позивач добровільно, чітко виражаючи свою волю у правочині - довіреності, надав повноваження ОСОБА_7 укладати договір купівлі-продажу спірної квартири.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року міститься висновок про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та за аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду судового рішення суду касаційної інстанції у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року висновку, оскільки висновки, викладені у судовому рішенні суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечать висновку, викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема