АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2936 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС»

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СКС»

про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.С., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «СКС» про стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, а саме : стягнуто з ТОВ «СКС» на користь ОСОБА_2 середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні в сумі - 12 122,91 грн.; в задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «СКС» просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд не повно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач з 12.09.2012 р. по 28.11.2012 р. працював у відповідача ТОВ «СКС» на посаді менеджера (а.с.7).

При звільненні позивача з роботи відповідно до наказу №234 від 28.11.2012 р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, йому була нарахована, але частково не виплачена заробітна плата в сумі - 1047,48 грн., які було виплачено лише 7.11.2013 р. в повному обсязі, що не заперечується сторонами в судовому засіданні, а тому, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», - суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, сума частково не виплаченої заробітної плати - 1047,48 грн. не заперечується сторонами. Жодних доказів того, що в день звільнення позивача на робочому місці не було відповідачем суду не надано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач зазначав, що в день звільнення на робочому місці був, підписував обхідний лист, що ця обставина підтверджується також відомостями, які відповідач подав відносно нього до ПФУ про кількість відпрацьованих днів та нараховану заробітну плату, про що також зазначав у своїх запереченнях на апеляційну скаргу.

Так, представник відповідача зазначав про відсутність вини TOB «СКС» у невиплаті позивачу коштів заробітної плати вчасно, оскільки, відповідач за їх отриманням не з»являвся і не запропонував варіанти їх перерахунку на свій рахунок, будучи повідомленим про це відповідачем.

Як доказ повідомлення позивача про необхідність отримання коштів відповідач посилався на лист від 04.11.2013 р., який був направлений позивачу та отриманий ним 07.11.2013 р. (а.с.103- 105). Між тим, як встановлено судом саме 07.11.2013 р. позивач отримав суму заборгованості заробітної плати, можливо і внаслідок отримання вказаного повідомлення, не зволікаючи із часом отримання вказаних коштів.

Інших доказів повідомлення позивача про необхідність отримання невиплаченої заробітної плати протягом листопада 2012 - жовтня 2013 р. ТОВ «СКС» суду надано не було.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що відповідач належним чином протягом вказаного періоду повідомляв позивача про необхідність отримання невиплаченої заробітної плати, що відповідачем не було доведено відсутності його вини у несвоєчасній виплаті цих коштів позивачу.

Оскільки відповідач не виплатив в день звільнення позивачу належні йому кошти, суд правильно вважав за необхідне стягнути з нього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, за період з часу звільнення з 29.11.2012 р. по день отримання невиплаченого розрахунку позивачем - 07.11.2013 р., про що заявлено в позові. Всього вказаний період становить - 230 робочих днів.

Тому, виходячи із довідки про розмір середньої заробітної плати позивача та із урахуванням вимог чинного законодавства, а саме: Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., суд правильно дійшов висновку щодо визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача.

Що стосується решти вимог щодо стягнення коштів за надання правової допомоги, то суд правильно вважав, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд правильно дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «СКС» - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :