"13" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.
при секретарі - Нелідько Л.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 30.06.1972. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 30.06.1974 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітню доньку. Позивач посилається на те, що подружжя майже рік не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Сторони фактично майже не спілкуються, втратили почуття взаємної любові та поваги. Таким чином, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення не можливе, проте відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку, в органах РАЦС.
У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав вимоги позову та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не надала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України).
Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що між сторонами 30.06.1972 року було укладено шлюб (а.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Сторони тривалий час не підтримують сімейних стосунків, спільне господарство не ведуть. Спорів щодо поділу спільного майна на час розгляду справи у сторін немає.
Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не можливе.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн.
На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 36, 51, 104, 105, 110,112, 114-115 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 169, 179, 197, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї 30 червня 1972 року, актовий запис № 961 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: