Справа № 752/3470/14-ц
Провадження № 2/752/573/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарях Конельській А.С., Власенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ», Комунального підприємства «Житлоінвестбуд-УКБ», про визнання недійсним правочину, -

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ», КП «Житлоінвестбуд-УКБ», про визнання недійсним правочину, в якому просив визнати правочин, а саме дії по переданню будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію та обслуговування, вчинені КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ»оформлені Авізо від 18.12.2009 року та Актом приймання-передачі об'єкту в експлуатацію від 18.12.2009 року, таким, що суперечить актам діючого законодавства України та недійсним та заборонити ТОВ БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг для будинку АДРЕСА_1 та заборонити ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» нараховувати та стягувати заборгованість за житлово- комунальні послуги по будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що позивач є власником житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.2009 року серії НОМЕР_1 . Експлуатуючою організацією в будинку є ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ»., послуги яким надаються неякісно, протягом півроку в будинку відсутня гаряча вода, будинок та прибудинкова територія захаращені та не прибираються, вважає, що своєю бездіяльністю ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» порушує законні права як власника нерухомого майна та як споживача житлово-комунальних послуг. Крім того, зазначає про те, що ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» незаконно здійснює господарську діяльність, а саме надає житлово-комунальні послуги, в будинку АДРЕСА_1, оскільки згідно розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 31.12.2008 року № 1843 «Про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта «Житловий будинок на АДРЕСА_1» будинок передано в експлуатацію на обслуговування КП «Житло-сервіс», тобто саме КП «Житло-сервіс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку АДРЕСА_1. Але всупереч вказаному розпорядженню, відповідачами вчинено незаконні дії по переданню будинку від КП «Житло-сервіс» в експлуатацію ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» згідно Авізо від 18 грудня 2009 року та акту приймання-передачі оберту в експлуатацію від 18 грудня 2009 року. Позивач вражає, що КП «Житло-Сервіс» не мало законних повноважень та підстав розпоряджатися спільним майном співвласників багатоквартирного будинку без прийняття рішення всіх співвласників будинку.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представники відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачем оспорюється правочин - дії по переданню житлового будинку по АДРЕСА_1 в експлуатацію, вчиненні КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», що оформлені Авізо від 18.12.2009 року та актом приймання передачі об'єкта в експлуатацію від 18.12.2009 року.

ОСОБА_1, який є власником квартири АДРЕСА_1, стверджує що фактом визначення ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» виконавцем послуг з утримання будинку за адресою його проживання ніби-то обмежено його права, як власника квартири та співвласника будинку, однак, не вказує, в чому саме полягає таке обмеження і, яким чином порушено в результаті укладення правочину.

Відповідно до статтею 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановити певні обмеження або певний порядок здійснення права власності.

Такі обмеження або порядок встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Власники квартир в багатоквартирних житлових будинках, яким належать на праві спірної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне , електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку володіють і користуються ним спільно, приймають участь в управлінні будинком та визначенні виконавцями послуг утримання будинку та прибудинкової території шляхом створення ОСББ.

Статтею 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачений спосіб реалізації прав власників квартир/співвласників багатоквартирного будинку без створення ОСББ, оскільки основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними свої х зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

11.04.2013 року ОСОБА_1 разом з іншими власниками квартир у будинку зареєстрував у відділі реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві проведено реєстрацію співвласників багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ОСББ «Граф Толстой», у якому обійняв посаду голови правління.

У квітні 2014 році ОСББ «Граф Толстой» звернулося до Господарського суду м. Києва із позовом до ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт» про визнання його балансоутримувачем та зобов'язання вчинити дії (передати будинок на баланс ОСББ).

Рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2014 року за вказаним позовом в частині визнання об'єднання співвласника багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 балансоутримувачем припинено, у задоволені позову решти позовних вимог відмовлено.

Вимоги позивача стосовно заборони «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг для будинку АДРЕСА_1, нараховувати та стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги по будинку АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За правилами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно статті 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви до суду. Згідно підпункту 5 пункту 2 вказаної статті позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог чи заперечень.

В позовній заяві позивач не обґрунтував, яким чином відповідач порушує його права виставляючи рахунки за надані житлово-комунальні послуги для будинку АДРЕСА_1 та не навів підстав для заборони відповідачу виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг та стягувати заборгованість за надані послуги.

Згідно статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушую право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Наразі, правові наслідки визнання правочину недійсним визначені статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Виходячи з викладеного відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину (договору), не визначені законом.

Виходячи з викладеного, вимоги позивача щодо заборони відповідачу виставляти рахунки та стягувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ», Комунального підприємства «Житлоінвестбуд-УКБ», про визнання недійсним правочину , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя