Провадження № 4-с/521/102/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В скарзі покликається на ту обставину, що 01.08.2014 державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження в межах виконавчого провадження № 44244511 Згідно постанови арешт накладено на усе його майно на підставі виконавчого листа № 755/1029/14.

У скарзі також покликається на те, що згідно Закону України Про виконавче провадження державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державний виконавець наклавши арешт на усе його майно, не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Також державний виконавець відділу державної виконавчої служби, наклавши арешт на усе майно, попередньо не надав йому можливості визначити, на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин вважає арешт майна безпідставним.

В судове засідання скаржник не зявився , надав заяву про слухання справи за його відсутності просив суд скаргу задовольнити з підстав, викладених у тексті скарги.

Представник першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського у судове засідання не з"явилася, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2014 державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження в межах виконавчого провадження № 44244511. Стягувачем відповідно до даної постанови є ПАТ « Укрсоцбанк». Згідно постанови арешт накладено на усе його майно на підставі виконавчого листа № 755/1029/14.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За загальним правилом, що передбачене ч.І ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.І ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, п.1 ч.6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

За таких умов, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець, наклавши арешт на усе майно боржника, не мав та не має на меті реалізовувати її, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того. ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Суд вважає, що завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на наведене, суд вважає, що дана постанова про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси боржника ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.383, 386-388 ЦПК України, на підставі ст.369 ЦПК України, ст.ст.6, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - задовольнити.

Скасувати постанову від 01.08.2014 року по виконавчому провадженню № 44244511 Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA, модель MARK II 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1, ОІС № 479849, реєстраційний номер: 90046 ОЕ.

Зняти арешт з автомобіля марки TOYOTA, модель MARK II 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1, ОІС № 479849, реєстраційний номер: 90046 ОЕ накладений постановою від 01.08.2014 року по виконавчому провадженню № 44244511 Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення.

Суддя А.П.Целух