Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4072/15-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 30 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування коштів в розмірі 7 258,00 грн. В обґрунтування зазначеного позову вказав, що він разом з відповідачкою з 2004 року є співвласниками квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 нарівні з позивачем користується усіма комунальними послугами, однак їх оплату не здійснює, а тому він поніс витрати за останні три роки в сумі 14516 грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості витрат за житлово-комунальні послуги за період з січня 2012 року по грудень 2014 року в розмірі 6 668,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 до спеціального фонду державного бюджету України 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову. Вважає, що суд безпідставно стягнув з неї зазначені кошти, так-як плата за користування жилим приміщенням, що належить особі на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. До того ж ОСОБА_2 не зазначив період за який йому було завдано збитків, а тому, на думку апелянта суд вийшов за межі позовних вимог визначивши період стягнень завданої шкоди.

Апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу і пояснили, що дійсно комунальні платежі сплачував позивач, однак він повинен був платити за свою 1/2 частку.

Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та пояснив, що особові рахунки відкриті на нього, а тому він сплачував повну вартість комунальних послуг, половину з яких повинна була нести відповідач.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони володіють житлом на праві спільної часткової власності, а тому зобов'язані його утримувати спільно, якщо інше не встановлено договором. Позивачем за період з січня 2012 року по грудень 2014 року за надані комунальні послуги сплачено 13 336,20 грн., половина з яких підлягає стягненню з відповідача.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи.

Так, судом встановлено, що сторони набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 у порядку приватизації (а.с.2).

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 21.12.2004 року спірна квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині, кожному (а.с.2 зворот).

Сторони зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних документів та виписок з особових рахунків вбачається, що позивачем за період з січня 2012 року по грудень 2014 року за надані комунальні послуги сплачено 13 336,20 грн. (а.с.5-16).

Згідно із ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник квартири є споживачем житлово-комунальних послуг і зобов'язаний їх оплачувати.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Особові рахунки по житлово-комунальних послугам відкрито на ОСОБА_2.

Їх розподіл проведено на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17.12.2014 року, яке набрало законної сили 03.02.2015 року, тобто поза межами спірного періоду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 поніс витрати на утримання спільного майна за неподільним предметом зобов'язання, а тому має право на відшкодування половини понесених витрат.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на ст.162 ЖК України, оскільки остання регулює правовідносини між власником житла та її наймачем, а не співвласників.

Доводи ОСОБА_3 щодо виходу суду за межі позовних вимог спростовуються змістом позовної заяви, згідно якої позивач просив стягнути заборгованість за 3 роки, зазначивши період сплати 2012-2013 та 2014 роки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

В той же час, суд першої інстанції помилково послався на ст.64 ЖК України, яка визначає права та обов'язки членів сім'ї наймача, а тому посилання на останню підлягає виключенню.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2015 року посилання на ст.64 ЖК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: