Справа № 161/4622/15-ц Провадження № 22-ц/773/1116/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Мудренко Л. І., Русинчука М. М.,

при секретарі Концевич Я. О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Місюри І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що 29.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею було укладено кредитний договір за № VOZ0GA на загальну суму 16821,45 доларів США з терміном погашення до 29 січня 2018 року включно.

Вважаючи, що у даному кредитному договорі ряд його пунктів суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо надання повної достовірної інформації про всі умови надання кредиту - річної відсоткової ставки, всієї вартості кредиту; наділенням банку правом вимоги дострокового повернення кредиту у повному обсязі; позбавлення позивача права вільного вибору страховика; обмеження його права на захист персональних даних, позивачка просила визнати договір недійсним.

10 червня 2015 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 просить його скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив лише з того, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду, на чому наголошував відповідач, і цього цілком достатньо для вирішення спору.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що якщо стороною договору, яка просить визнати його недійсним, пропущено встановлений законом (передбачений у договорі) строк позовної давності, то за заявою іншої сторони спору, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте варто зазначити, що у випадку пропуску строку звернення до суду без поважних причин, у позові може бути відмовлено також і за безпідставністю вимог, тому суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін, що судом першої інстанції зроблено не було.

Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 29 січня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOZ0GA, відповідно до умов якого ПАТ «ПриватБанк» надало позивачці споживчий кредит на загальну суму 16821,45 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 1 % на місяць (12 % річних) та кінцевим строком повернення кредиту 29 січня 2018 року (а. с. 7-9).

Отже наведене свідчить про те, що позивач, будучи вільним у виборі контрагента, обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто відповідача. Сторони погодили між собою умови договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, на що вказують їхні підписи на договорах. Тобто, волевиявлення сторін було вільним та направленим на отримання реальних наслідків договору про надання споживчого кредиту, а саме, зі сторони позивача - на отримання кредиту, а зі сторони відповідача - повернення виданих коштів та отримання прибутку у виді плати за користування кредитом. Також сторонами договору була погоджена відповідальність за невиконання умов договору про надання споживчого кредиту. Зміни до умов договору ні з ініціативи позикодавця, ні за спільною згодою його сторін не вносилися.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Аналіз наведених правових норм та підпунктів 8.1; 2.1.1, 2.2.7; 2.3.12; 2.3.13; 2.3.3; 2.3.7; 2.3.9 оспорюваного ОСОБА_3 кредитного договору, відповідно щодо його ціни і відсотків за кредит, вибору позичальником страховика, можливості банку вимагати дострокового повернення боргу та передання інформації про заборгованість позичальника за цим договором третім особам, справедливості договору, свідчать про те, що дані пункти укладеного між сторонами кредитного договору ніяким чином не порушують прав позичальника і цілком відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином колегія суддів вважає, що підстави для визнання даного правочину недійсним, на які покликається позивач є надуманими і не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються самим змістом укладеного сторонами кредитного договору.

Оскільки суд першої інстанції, ухваливши рішення про відмову в позові лише із-за пропуску позивачем строку звернення до суду, допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до вимог п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2015 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді