АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Сувидської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року,

встановила:

12.01.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, садовий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,050 гектарів, що розташована на території Сувидської сільської ради в Садівницькому товаристві «Імпульс» масиву «Дружба» Вишгородського району Київської області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_3, з якою він з 13 березня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі, 11 травня 2006 року склала заповіт, за яким заповіла йому все своє рухоме і нерухоме майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружина померла. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте отримав відмову у зв'язку з відсутністю документів, які б посвідчували право власності ОСОБА_3 на вищевказане нерухоме майно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності : на квартиру АДРЕСА_1 ( загальна площа 44,2 кв.м., житлова площа 29,2 кв.м.); садовий будинок АДРЕСА_2 ( загальна площа 76,0 кв.м., основна площа 37,6 кв.м.); земельну ділянку площею 0,050 гектарів, що розташована на території Сувидської сільської ради в Садівницькому товаристві «Імпульс» масиву «Дружба» Вишгородського району Київської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове. Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 11 травня 2006 року, який посвідчений державним нотаріусом 5-ї Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-684. Визнати за нею право на спадщину після померлої ОСОБА_3

Вважає, що рішення суду постановлено на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1 садового будинку з господарськими будівлями в господарському товаристві «Імпульс» масив «Дружба» по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,05 га на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.

01.07.2014 р. вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте листом від 18 грудня 2014 року їй було відмовлено в закликанні до спадкування, оскільки її права на обов'язкову частку у спадщині не встановлено.

Вважає, що її мати не могла скласти заповіт у 2006 році на користь маловідомої особи, оскільки шлюб між нею та позивачем було зареєстровано лише в 2010 році.

Також зазначила, що мати останнім часом хворіла на рак. Піклуючись про неї вона жодного разу не чула про те, що вона склала заповіт на користь позивача. При ознайомлені з заповітом вона виявила невідповідність почерку особи, яка виконала запис в його тексті перед підписом заповідача, та підпис заповідача, почерку ОСОБА_3 За таких підстав вважає, що заповіт від 11 травня 2006 року є недійсним, оскільки її мати його не підписувала. Про цей факт вона повідомила суду усно та мала намір подати письмове клопотання в наступному судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю на час смерті, а також існування у відповідача перешкод для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи, сукупності зібраних по справі доказів та вимогам закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 травня 2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений Бєлломі О.В., державним нотаріусом 5-ої Київської державної нотаріальної контори, за яким остання на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.88).

13 березня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було складено відповідний актовий запис за №276 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 садовий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,050 гектарів, що розташована на території Сувидської сільської ради в Садівницькому товаристві «Імпульс» масиву «Дружба» Вишгородського району Київської області.

01 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. з заявою про прийняття спадщини за заповітом та/або законом після смерті своєї дружини ОСОБА_3, що проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).

01 липня 2014 р. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулась також ОСОБА_2 (а.с.61).

18 грудня 2014 р. ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_8 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с.89).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 садовий будинок АДРЕСА_2, земельну ділянку, розташовану на території Сувидської сільської ради в Садівницькому товаристві «Імпульс» масиву «Дружба» Вишгородського району Київської області, що залишилися після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с.93).

Належність спадкодавцю вказаного нерухомого майна підтверджується оглянутими в суді апеляційної інстанції оригіналами правовстановлюючих документів, які знаходяться у ОСОБА_2, а також сукупністю зібраних по справі письмових доказів.

Як пояснила ОСОБА_2, оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру, садовий будинок та земельну ділянку, разом з оригіналом заповіту на ім'я позивача, були їй передані знайомими її матері після смерті останньої.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності заповіту від 11 травня 2006 року на ім'я позивача є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи ту обставину, що позовних вимог про визнання заповіту недійсним по справі заявлено не було, доводи апеляційної скарги в тій частині, що нотаріально посвідчений заповіт було підписано не ОСОБА_3, а іншою особою, а тому в силу ст.215 ЦК України він є недійсним, є безпідставними.

За відсутності відповідного позову, також відсутні правові підстави для ухвалення рішення судом апеляційної інстанції про визнання заповіту недійсним та визнання за ОСОБА_2 права власності на спадщину після померлої ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись до суду з самостійним позовом у випадку порушення, невизнання або оспорення її прав, свобод чи інтересів.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/13942/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.