Справа № 471/102/15-ц
Провадження №2/471/86/15
Номер рядка звіту 56
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року

Братський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Марценюк С.А.

при секретарі Мерненко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в якому просить визнати договір № 001760 фінансового лізингу з додатками від 18 грудня 2014 року недійсним та стягнути з відповідача сплачений реєстраційний платіж в сумі 31 500 грн. авансовий платіж в сумі 157 500 грн. і покласти на останнього судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в грудні 2014 р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль, а він зобов'язався сплачувати лізингові та інші платежі по договору. Оскільки, окремі пункти договору фінансового лізингу суперечать положенням законів, а саме: Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів» , він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснив, що 18 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір № 001760 фінансового лізингу з додатками, згідно умов якого предметом лізингу по даному договору є : great wall wingle 5. Відповідно до умов даного договору, відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу great wall wingle 5, у власність та передати його у користування йому на строк та на умовах, передбачених договором. Спочатку, він 18 грудня 2014 р. сплатив передплату за предмет лізингу в сумі 31 500 гривень, а 24 грудня 2014 року сплатив авансовий платіж в розмірі 157500 грн. в повному обсязі. Після різдвяних свят, він зателефонував до відповідача і йому запропонували доплатити різницю вартості авто, оскільки воно дорожчало, однак, підтверджуючих доказів щодо підвищення ціни не надали. У нього не було можливості детально ознайомитися умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації, завіривши його в тому, що всі істотні умови договору вона йому пояснила. Протягом обіцяних днів предмет лізингу йому так і не був переданий. Стверджує, що під час попередніх переговорів представником компанії його було введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть і можливості розірвати вищезазначений договір немає, оскільки ним зовсім не передбачено можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача. Крім того, договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу). Також, в даному договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звергатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Умови укладеного договору фінансового лізингу, а саме: п. 6.4., пп. 4.3.1. п. 4.3. п. 6.5., п. 6.6., п. 6.7., п. 6.15., п. 8.3., п. 8.6., п. 8.10., п. 12.3., п. 12.5, п. 8.8., п. 12.11., пп. 4.3.5. п. 4.3., п. 8.3., п. 5.4., п. 8.3, п. 8.13., п. 11.3., п. 11.5., п. 12.4. вважає несправедливими. Просив визнати даний договір недійсним, оскільки, відповідач включив у нього умови, які є несправедливими та які не відповідають вимогам пунктів 1, 3 - 6, 11, 13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що суперечить положенням ЦК України, та стягнути з відповідача реєстраційний платіж в сумі 31 500 грн., авансовий платіж в сумі 157 500 грн. і покласти на останнього судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але до початку судового засідання надіслав на адресу суду заперечення, в якому просив відмовити позивачу в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, 18 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 001760, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб (great wall wingle 5), а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

У додатку № 1 до договору фінансового лізингу сторонами вказано графік сплати першого лізингового платежу.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторонами зазначено графік сплати другого лізингового платежу.

У додатку № 3 до договору міститься специфікація предмету лізингу - great wall wingle 5 за ціною 315000 грн.

Згідно платіжного доручення № 1 від 24 грудня 2014 р. та квитанції № 0.0.328333678.1 від 18 грудня 2014 р. 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 31500 грн., а 24 грудня 2014 р. 157500 грн. в якості авансового платежу.

Згідно з п.1.3 договору фінансового лізингу, замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати позивачем авансового платежу, тобто суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі, вказаному в додатку № 1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Відповідно до п. 5.1 даного договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

За умовами п. 5.2 вищезазначеного договору, лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Із п. 5.4 договору фінансового лізингу слідує, що розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу лізингодавець повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета - лізингу на момент його купівлі у продавця, а також - одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору.

Відповідно до п. 8.1 договору, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.п. 8.2.1 п. 8.2. договору фінансового лізингу, перший лізинговий платіж складається із: - а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначені у додатку № 1 до даного договору; - б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; - в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору.

Положеннями пункту 12.11 даного договору, передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Згідно вимог ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За змістом ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу:

1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати:

1) заміни речі, якщо це можливо;

2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю;

3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення;

4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані (ч.2 ст.768 ЦК України).

Положеннями статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Погоджені сторонами платежі, які входять до складу лізингового платежу, відповідають вимогам статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки нормами вказаної статті передбачено оплату не лише вартості предмета лізингу, а й інших витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням умов договору.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону)

У даному випадку несправедливими є наступні умови укладеного договору фінансового лізингу:

- про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника) - п. 6.4. (порушення п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»);

- про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, - пп. 4.3.1. п. 4.3. п. 6.5., п. 6.6.; п. 6.7., п. 6.15., п. 8.З., п. 8.6., п. 8.10., п. 12.3., п. 12.5 (порушення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - п. 8.8., п. 12.11. (порушення п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається - пп. 4.3.5. п. 4.3. (порушення п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі - п. 8.3. (порушення п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору - п. 5.4., п. 8.3, п. 8.13.(порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Несправедливі умови містяться також у пунктах п. 11.3., п. 11.5., п. 12.4. Договору фінансового лізингу.

Згідно з п. 12.11 договору фінансового лізингу, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку комісія за організацію є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 31 500 грн., тому неповернення і цих коштів суперечить п. 4 та п. 5 ч. 3 вищевказаної статті Закону.

Пунктами 8.7, 8.10 договору фінансового лізингу заборонено лізингоодержувачу вимагати відшкодування або зменшення суми платежів у будь-яких випадках, якщо він не може використовувати предмет лізингу за призначенням, ці умови суперечать вимогам ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.768 ЦК України, які надають лізингоодержувачу в період строку гарантії при виявленні недоліків, що перешкоджають її використанню, право на зменшення розміру плати за користування річчю.

В договорі взагалі неоговорені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору відповідачем розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди.

Не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої відмови, тоді як ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача на відмову від договору в таких випадках та відшкодування збитків.

Отже, вищенаведені умови договору, якими повністю виключені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі невиконання чи неналежного виконання ним зобов'язань, включення в умови договору здійснення оплати споживача у разі порушення зобов'язань зі сторони лізингодавця є несправедливими, відповідно до положень п.2 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що в договорі № 001760 фінансового лізингу укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 18 грудня 2014 р., обмежені права позивача, як споживача, передбачені Законами України : «Про захист прав споживача» та «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому є законні підстави відповідно до вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст. 203 ЦК України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір недійсним в цілому, оскільки зміна наведених в рішенні положень договору зумовлює зміну інших положень, які викладені в договорі, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним вищезазначеного договору і про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого реєстраційного платежу в сумі 31 500 грн. та авансового платежу в сумі 157 500 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в доход держави в розмірі 1890 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення, коштів,- задовольнити.

Визнати недійсним договір № 001760 фінансового лізингу з додатками від 18 грудня 2014 року, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' в особі представника Івлєвої Людмили Іванівни та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон', юридична адреса: м.Київ вул.. Кутузова, 18/7 офіс 506, , р/р2140 в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 300711, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Надеждівка Братського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачений реєстраційний платіж в сумі 31500 (тридцять одна тисяча п'ятсот) гривень та авансовий платіж в сумі 157500 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' юридична адреса: м.Київ вул.. Кутузова, 18/7 офіс 506, , р/р2140 в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 300711, судовий збір в розмірі 1890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) гривень 00 копійок на користь державного бюджету в Братському районі, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Миколаївській області, код МФО 826013, № доходного рахунку, щодо сплати судового збору (рахунок отримувача) 0081, код класифікації доходів бюджету 22030001.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою яка брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд.

Суддя Марценюк С. А.,