АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1163/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2980/15Головуючий у 1-й інстанції Горошко А. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 17.08.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що відповідач порушив умови договору, у зв'язку з чим станом на 30.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 22378,17 грн., яка складається з наступного: 4205,10 грн. - заборгованість за кредитом; 16631,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1041,82 грн. - штраф (процентна складова), які ПАТ КБ «ПриватБанк» прохав стягнути з відповідача на їх користь.

Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.08.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом не було взято до уваги, що в одному кредитному договорі було зазначено два кредитні продукти: перший - це кредит у розмірі 1508,4 грн., а другий - кредитна картка під базову процентну ставку 3% річних на залишок заборгованості на місяць (3% на 1 місяць помножити на 12 місяців дорівнюють 36% річних як і зазначено в позовній заяві).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №PLXRRX08430051, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 1508,40 грн. строком на 12 місяців, тобто до 17.08.2008 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 36,96 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 251,40 грн. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, за який приймається період з «10» по «15» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 171,1 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6).

З Розрахунку заборгованості за договором №б/н від від 17.08.2007 року вбачається, що відповідач порушив умови договору та станом на 30.04.2015 року мав заборгованість у сумі 22378,17 грн., яка складається з наступного: 4205,10 грн. -заборгованість за кредитом; 16631,25 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) і1041,82 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, тобто, що саме з відповідачем ОСОБА_2 Банк 17.09.2008 року уклав кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

За приписом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що на другому аркуші паперу анкети позивальника №PLXRRX08430051та заяви позичальника було зазначено, що останній ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, та встановлено кредитний ліміт 0 під базову процентну ставку 3% річних на залишок заборгованості на місяць, а також зазначено номер кредитної картки: 88455. Тобто, на думку апелянта, в одному кредитному договорі було зазначено два кредитні продукти: перший кредит у розмірі 1508,40 грн. та вказана вище кредитна картка.

Такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, ні з анкети позивальника № PLXRRX08430051,ні з заяви позичальника не вбачається, що ОСОБА_2 було отримано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та, всупереч цьому, зазначено, що встановлено кредитний ліміт 0 під базову процентну ставку 3% річних на залишок заборгованості на місяць.

Також, номер кредитної картки, яка зазначена у апеляційній скарзі, відрізняється від номеру картки, яка зазначена в заяві позичальника, а саме: 188455.

Окрім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позовну заяву подано по договору від 17.09.2008 року, проте в матеріалах справи наявний кредитний договір від 17.08.2007 року.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - відхилити.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: Т.О. Кривчун