Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/468/15-ц
Провадження № 2/376/232/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - Галюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог : Пищиківська сільська рада Сквирського району Київської області, Сквирський РС УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог : Пищиківська сільська рада Сквирського району Київської області, Сквирський РС УДМС України в Київській області про визнання договору дарування недійсним, усунення порушень права на користування, визнання права користування житловим будинком, вселення у житловий будинок та визначення порядку користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 за первісним позовом звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій посилаючись на вимоги ст. 71,72 ЖК України просив визнати рідну сестру ОСОБА_3 та племінника ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за АДРЕСА_1 та зобов'язати Сквирський РС УДМС України в Київській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за вище вказаною адресою посилаючись на те, що згідно договору дарування від 15.07.2014 року укладеного між ним та його матір'ю ОСОБА_5 він набув право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1. Даний житловий будинок, являє собою одноповерхову цегляну споруду, загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м. та має один вхід. В даному житловому будинку зареєстровані та проживає він разом із дружиною, неповнолітньою дитиною та матір'ю ОСОБА_5.

Також, у даному житловому будинку зареєстрована сестра ОСОБА_3 та її повнолітній син ОСОБА_4, які у спірному житловому будинку не проживають з грудня 2011 року. ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 з будинку вибрались добровільно, забравши при цьому особисті речі, ніхто із членів його родини не чинив перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у проживанні тощо. На даний час між ним та сестрою склались неприязні стосунки, остання не надає будь якої допомоги на утримання будинку, реєстрація її у спірному житловому будинку впливає на оплату комунальних послуг та оформлення субсидій.

Позивач за первісним позов та його представники у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на вище зазначених підставах. У задоволені зустрічного позову просили відмовити, зазначаючи при цьому, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, не підлягають задоволенню оскільки не ґрунтуються на законі та крім того, не зрозуміло з чого виходила ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 зазначаючи в позові, що їм потрібно виділити одну із кімнат в будинку, оскільки не було проведено експертизи та крім того спільне сумісне проживання є неможливим тому, що ОСОБА_3 та її син на даний час не є членами родини.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просила у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 28.05.2013 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа : рада опіки та піклування Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області про усунення порушень права користування житловим будинком та зобов'язано ОСОБА_5 припинити перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в проживанні у житловому будинку АДРЕСА_1. До цього часу рішення Сквирського районного суду Київської області не виконано та більш того 23.06.2014 року ОСОБА_5 Сквирським районним судом Київської області була засуджена за ч. 1 ст. 382 КК України та їй було призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі, що свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3, були примусово виселені із спірного житлового будинку та не проживають у ньому з невласної волі.

Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на вимоги ст. 203, 215, 229-233, 401-406, 717-725 ЦК України зазначаючи при цьому, що ОСОБА_5 уклала договір дарування житлового будинку за АДРЕСА_1 у зв'язку із збігом тяжких для неї обставин, а саме притягнення до кримінальної відповідальності та з дефектом волі, а тому даний договір повинен бути визнаний недійсним та до нього повинна бути застосована двостороння реституція. Крім того, просила зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припинити чинити перешкоди, які-б перешкоджали йому та його матері ОСОБА_3 в здійсненні права користування житловим будинком за АДРЕСА_1, вселити його та матір до спірного житлового будинку, визначити порядок користування спірним житловим будинком, господарчими будівлями та спорудами, земельною ділянкою та встановити сервітут відносно житлової кімнати 1-5, площею15,10 кв.м. та тамбуру 1-1, площею 8,9 кв.м. та вселити його разом із матір'ю у дані приміщення, інші приміщення будинку залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 та його родини, визначити спільний порядок користування приміщеннями загального користування, а саме господарськими будівлями та спорудами, земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. Зазначаючи при цьому, що починаючи з грудня 2011 року він та його матір примусово були виселені із спірного житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_2, без надання іншого житлового будинку. На даний час ні він ні його матір на праві приватної власності іншого житла не мають. В будинку він зареєстрований та проживав із дня народження тощо.

ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні просили у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, вказуючи при цьому, що у спірному будинку вона та її син проживають із народження. Також, вона допомагала в догляді за будинком та проводила поточні і капітальні ремонти будинку. В грудні 2011 року вона та її неповнолітній син примусово були виселені із спірного житлового будинку, а саме мати та брат змінили замки на вхідних дверях. В будинку залишились її особисті речі тощо. В подальшому згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 28.05.2013 року було зобов'язано ОСОБА_5 припинити перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в проживанні у житловому будинку за АДРЕСА_1, але по даний час рішення суду не виконано, у зв'язку з чим просить встановити сервітут та вселити її у кімнату 1-5, оскільки вона має окремий вхід.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд, у задоволені позовних вимог дочки ОСОБА_3 та внука ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку, який було укладено 15.07.2014 року вона вчинила з власної волі та усвідомлюючи значення своїх дій, права її не порушенні та настали реальні наслідки виконання цього договору. Крім того, зазначила, що проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному будинку не можливе, через довготривалі неприязні відносини, а тому просить суд у повному обсязі задовольнити позовні вимоги сина ОСОБА_2

Представники третіх осіб без самостійних вимог, а саме : Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області та Сквирського РС УДМС України в Київській області у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і від яких не надійшло повідомлення про причини їх неявки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторін задоволенню не підлягають в повному обсязі з огляду на таке.

Статею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Право вибору, способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні спори не інакше як за зверненням юридичних чи фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що на підставі свідоцтва про спадщину за законом виданого 12.09.2008 року державним нотаріусом Сквирської районної нотаріальної контори ОСОБА_5 була власником житлового будинку за АДРЕСА_1.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28.05.2013 року зобов'язано ОСОБА_5 припинити перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в проживанні у житловому будинку за АДРЕСА_1.

11.12.2013 року державним виконавцем ВДВС Сквирського РУЮ у Київській області були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 26.11.2013 року виданого Сквирським районним судом Київської області про припинення перешкоджання проживання у житловому будинку за АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Боржником у якому було зазначено ОСОБА_5

14.03.2014 року державним виконавцем ВДВС Сквирського РУЮ у Київській області було направлено подання до Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за навмисне невиконання рішення суду.

23.06.2014 року ОСОБА_5 Сквирським районним судом Київської області була засуджена за ч.1 ст. 382 КК України ( як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, перешкоджання його виконання) та призначено покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнена від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим терміном 1 рік.

07.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Сквирського РУЮ у Київській області була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, за вище зазначеним виконавчим листом відповідно до п. 11. ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

15.07.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку за умовами якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок за АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами.

Згідно довідки виданої Пищиківською сільською радою Сквирського району Київської області від 14.08.2014 року вбачається, що у житловому будинку за АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_2 з 1999 року, ОСОБА_6 з 2014 року, ОСОБА_7 з 2014 року, ОСОБА_5 з 2001 року, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 з 1995 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із спірного житлового будинку то суд акцентує увагу, що згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у спірному житловому будинку внаслідок неправомірної поведінки колишнього власника житлового будинку ОСОБА_5 та членів її сім'ї, а саме ОСОБА_2 то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним то суд звертає увагу, що частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є стороною в договорі то вони не належить до кола осіб, яким законом надано право його оспорювати та крім того, права їх не порушені, а тому дана вимога не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення у спірний житловий будинок, визначення порядку користування житловим будинком, земельними ділянками, встановленням сервітуту відносно однієї кімнати в будинку та тамбуру відповідно до вимог ст.ст. 401-406 ЦК України то суд, вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на те, що даних правовідносин повинні застосовуватись норми житлового кодексу, який є спеціальним та крім того у ст. 405 ЦК України йдеться про право членів сім'ї власника, які проживають разом з ним, на користування цим житлом, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування відчужила належний їй житловий будинок у зв'язку із чим припинилось її право власності на це майно, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами сім'ї нового власника ОСОБА_2, то данні правові норми права до даних правових правовідносин не можуть бути застосовані та крім того, дані позовні вимоги порушують права власника житлового будинку.

Так, відповідно до ч. 2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначено що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 215,216,405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 70, Житлового кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 61 88, 208, 213, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог : Пищиківська сільська рада Сквирського району Київської області, Сквирський РС УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом відмовити в повному обсязі.

В задоволені позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 треті особи без самостійних вимог : Пищиківська Сільська рада Сквирського району Київської області, Сквирський РС УДМС України в Київській області про визнання договору дарування недійсним, усунення порушень права на користування, визнання права користування житловим будинком, вселення у житловий будинок та визначення порядку користування житловим будинком

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя :

Секретар :

: