Справа № 361/571/15 Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
Провадження № 22-ц/780/4148/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 16.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет застави ,-

встановила:

У січні 2015 року ПАТ Акціонерний комерційний банк Київ звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на таке.

17 березня 2006 року акціонерний комерційний банк Київ, що змінив назву на публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк Київ, і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 36, за умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти в сумі 520260 доларів США на строк з 22 березня 2006 року по 16 березня 2007 року зі сплатою 13 % за користування кредитом.

У подальшому між ними до цього кредитного договору були укладені три додаткові угоди, де визначено, що кредит надано у сумі 3381690,00 грн., змінено відсоткові ставки за користування кредитом зі сплатою 13 % річних у доларах США і 18 % річних у гривні та збільшено строк користування кредитними коштами до 13 березня 2009 року.

30 березня 2006 року з метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між АКБ КИЇВ і ОСОБА_2 був укладений договір застави майнових прав.

За умовами даного договору у забезпечення своєчасного та повного виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором № 36 від 17 березня 2006 року ОСОБА_2 надала в заставу банку належні їй згідно із договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 22 березня 2006 року, зареєстрованими в реєстрі за №№ 1824 і 1835, майнові права на дві земельні ділянки.

У встановлений кредитним договором строк позичальник зобовязання за кредитним договором не виконала. Станом на 18 грудня 2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 складала 2090583,30 грн. і 91857,81 доларів США.

Позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості ОСОБА_3 за договором про надання кредиту № 36 від 17 березня 2006 року в розмірі 2090583,30 грн. та 91857,81 доларів США звернути стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ОСОБА_2, дві земельні ділянки площею по 0,75 га кожна, кадастрові номери :02:010:005 і :02:000:036, що розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, шляхом продажу їх на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «АКБ «Київ» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказали, що пропустив встановлений законом строк позовної давності через тривалу процедуру виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості та пошук майна боржника, однак суд безпідставно не врахував ці поважні обставини пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2006 року акціонерний комерційний банк Київ, правонаступником якого є позивач ПАТ Акціонерний комерційний банк Київ, і третя особа ОСОБА_3 уклали договір про надання кредиту № 36 (а. с. 6-9).

Згідно із умовами п. п. 1.1-1.4 цього кредитного договору банк надає позичальникові кредит у сумі 520260,00 доларів США, строком повернення до 16 березня 2007 року, зі сплатою за користування кредитом 13 % річних на залишок заборгованості за кредитом.

16 березня 2007 року, 14 березня і 30 жовтня 2008 року між банком і ОСОБА_3 було укладено три додаткові угоди за №№ 1, 2 і 3 до кредитного договору відповідно, згідно із якими сторони дійшли згоди про те, що кінцевим терміном повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором є 13 березня 2009 року (а. с. 10-12).

Також відповідно до умов додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди щодо заміни валюти кредиту із 520260,00 доларів США на 3381690,00 грн. та сплати 18 % річних у гривнях.

30 березня 2006 року між акціонерним комерційним банком КИЇВ і ОСОБА_2 був укладений договір застави майнових прав № 5-06/95 (а. с. 13-14).

Відповідно до п. 1.1 цього договору ОСОБА_2 зобовязалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за укладеним нею 17 березня 2006 року вказаним вище кредитним договором № 36.

За умовами п. 1.2 договору застави на забезпечення своєчасного та повного виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором заставодавець заставила належні їй майнові права на земельні ділянки відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 22 березня 2006 року, зареєстрованих у реєстрі за №№ 1824, 1835.

Із договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 22 березня 2006 року, посвідчених приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованих у реєстрі за №№ 1824, 1835, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 придбала дві незабудовані земельні ділянки площею по 0,75 га кожна, що розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, кадастрові номери :02:010:005 і :02:000:036, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а. с. 76-79).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором № 36 від 17 березня 2006 року належним чином не виконала, у визначений сторонами у договорі та додаткових угодах строк до 13 березня 2009 року ПАТ АКБ КИЇВ кредит не повернула, проценти за його користування та пеню не сплатила.

У зв»язку з невиконанням зобов»язань за кредитним договором ОСОБА_3, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року задоволено позов банку і стягнуто 2034223,04 грн. ( а.с.23-24).

Таким чином, у позивача ПАТ АКБ Київ з 14 березня 2009 року виникло право на звернення до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про звернення стягнення на предмет застави та задоволення за його рахунок своїх вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

До суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про звернення стягнення на предмет застави ПАТ АКБ Київ звернулося 17 січня 2015 року, про що свідчить штамп на поштовому конверті (а. с. 27).

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом норми ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності, оскільки про застосування наслідків спливу трирічного строку позовної давності відповідач ОСОБА_2 подала відповідну заяву до суду першої інстанції 17 квітня 2015 року ( а.с.80-81), тобто до ухвалення судом рішення по суті вимог 5 травня 2015 року.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк пропустив встановлений законом строк позовної давності через тривалу процедуру виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості та пошук майна боржника не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, представники позивача не подавали під слухання справи у суді першої інстанції клопотання про визнання поважними будь-яких причин пропуску строку позовної давності, тому суд не міг оцінювати поважність чи поважність цих причин.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :