АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховного Суду України, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховного Суду України, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 23.09.2014 року слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області Черновим Д.Є. задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області Пічугіної Ю.В., погодженого з прокурором прокуратури м. Ірпеня Київьскої області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Після неодноразового продовження строку тримання позивача під вартою, лише 18.02.2015 року Ірпінський міський суд Київської області визначив розмір застави для звільнення останнього з-під варти, чим протягом п'яти місяців порушував право ОСОБА_2 на вільне пересування та справедливий суд. Враховуючи, що Президент України є гарантом дотримання конституційних прав громадян, а Верховний Суд України є вищим органом в системі судів загальної юрисдикції, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на бездіяльність відповідачів щодо зазначеної обставини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на доводи, викладені в позовній заяві, та на те, що судом неправильно визначено характер спірних правовідносин.

Заслухавши доповідь по справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу належить відхилити з таких підстав.

Встановлено, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуваєкримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

23.09.2014 року слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області Черновим Д.Є. задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області Пічугіної Ю.В., погодженого з прокурором прокуратури м. Ірпеня Київьскої області, про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

18.02.2015 року, після численних клопотань представника ОСОБА_2, Ірпінський міський суд Київської області визначив розмір застави для звільнення останнього з-під варти.

Згідно ч.1 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦПК Україниморальна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вимагаючи задоволення позовних вимог про відшкодування з відповідачів на свою користь 10 000,00 грн. моральної шкоди, позивач посилається ст.509 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести факт завдання йому такої шкоди. Зокрема, в даному випадку, ОСОБА_2 мав довести факт незаконного тримання його під вартою протягом 5 місяців, тобто факт порушення його прав.

Між тим, жодного належного доказу/документу(виправдувального вироку; вироку, в якому встановлено факт незаконного взяття і тримання під вартою тощо), яким встановлено порушення прав позивача шляхом незаконного та протиправного утримання останнього під вартою, скаржником суду не надано.

Згідно п. 4 вказаної Постанови, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено факт завдання йому моральної шкоди саме відповідачами. Зокрема, не доведено конкретних неправомірних дій та/або бездіяльності відповідачів, не зазначено у чому саме полягають моральні втрати та страждання, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку між діями/бездіяльністю відповідачів та негативними наслідками, які, на думку позивача, мали місце.

Крім того, варто зазначити, що позивач не був позбавлений можливості оскаржувати дії Ірпінського міського суду Київської області у встановленому процесуальним Законом порядку, тим самим, у випадку скасування відповідного запобіжного заходу, встановивши факт незаконного тримання його під вартою, необхідного для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: