Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовка Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення сум вкладів та процентів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" грошові кошти у розмірі 17135,42 грн., з яких 11000,00 грн. сума вкладу, 2635,42 грн. нараховані відсотки, 3500,00 грн. понесені матеріальні та моральні збитки, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.08.2013 року ним через мережу Інтернет, на сайті "Приват24" відкрито договір строкового вкладу (Депозит Плюс) № 3073 на 366 днів на суму 11000,00 грн. зі сплатою 19% річник та терміном повернення 20.08.2014 року, проте у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, йому довелося 11.03.2014 року звернувся до відділення ПАТ КБ "Приватбанк" про дострокове припинення договору строкового вкладу та зняття коштів, на що працівник банку запропонувала не закривати депозит, а отримати безкоштовну картку "Gold", яка має більше привілеїв, а всі кошти зі старої картки будуть доступні на новій, з чим він погодився, однак 17.03.2014 року він побачив, що з його карткового рахунку зникли 5500,00 грн. кредиту та 11000,00 грн. його особистих коштів та нараховані на них відсотки близько 990,00 грн. Починаючи з 20.04.2014 року він неодноразово звертався до відділення відповідача по Харківському шосе 56 в м. Києві та на телефон гарячої лінії, однак отримав лише письмові повідомлення з проханням зачекати з відповіддю на заяву, також на звернення надати довідку про відкритий в нього депозит та надання копії договору, відповідач надав лише після звернення позивача до правоохоронних органів, а з травня 2014 року банк взагалі зупинив нарахування відсотків по депозиту, кошти не повернув, чим протиправно позбавив права позивача на належне користування власними грошовими коштами, разом з тим вважає, що дії відповідача призвели до матеріальних і моральних збитків, зважаючи, що він перебував з 15.04.2014 року по 25.04.2014 року на стаціонарному лікуванні, зазнав моральний стрес та нервову напругу, які він оцінює в 3500,00 грн.

10.02.2015 року в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив збільшити суму позовних вимог та стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на його користь 19227,30 грн., з яких 16678,12 грн. сума вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованого індексу інфляції станом на 20.01.2015 року, 2049,18 грн. сума понесених матеріальних збитків, 500,00 грн. сума понесених моральних збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що станом на 10.02.2015 року відповідач безпідставно продовжує користуватися його особистими коштами та відмовляється повернути суми вкладу з нарахованими відсотками, а тому він вважає що це дає підстави для збільшення позовних вимог, а саме щомісячної виплати відсотків за період з 20.08.2014 року по 20.01.2015 року на суму 1421,55 грн., суми боргу з урахуванням індексу інфляції з серпня по січень 2015 року в розмірі 16678,12 грн. (а.с. 61-62)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, де позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність в заочному провадженні.

Уповноважений представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

19.08.2013 року через головне Ялтинське відділення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" позивачем відкрито депозит в сумі 11 000,00 грн. строком на 366 днів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав, що 11.03.2014 року звернувся до відділення ПАТ КБ "Приватбанк" про дострокове припинення договору строкового вкладу та зняття коштів, на що працівник банку запропонувала не закривати депозит, а отримати безкоштовну картку "Gold", яка має більше привілеїв та всі кошти зі старої картки будуть доступні на новій, з чим він погодився, однак 17.03.2014 року він побачив, що з його карткового рахунку зникли 5500,00 грн. кредиту та 11000,00 грн. його особистих коштів та нараховані на них відсотки близько 990,00 грн.

Згідно даних довідки № 6761079 від 23.05.2014 року виданої Кримським регіональним управлінням Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_1 станом на 08.05.2014 року має в банку наступні рахунки: рахунок "Bonus plus" терміном 04.14 з сумою коштів 114,67 грн. та "Депозит Плюс" терміном на 366 днів з сумою коштів 12121,85 грн. (а.с. 7)

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до керуючого відділення ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою-претензією 20.03.2014 року, 28.04.2014 року зі скаргою, 30.04.2014 року із запитом, 07.05.2014 року з повторним запитом, 25.06.2014 року із скаргою на дії посадових осіб ПАТ КБ "Приватбанк", 11.07.2014 року із скаргою на дії посадових осіб ПАТ КБ "Приватбанк", 11.08.2014 року зверненням-вимогою, 11.08.2014 року заявою про надання даних з приводу депозиту та повернення депозитних коштів і нарахованих відсотків, на що були надані інформаційні відповіді щодо того, що працівниками банку проводиться перевірка даних, а також вказана ситуація виникла не з вини банку, а через нестабільну ситуацію в країні та на півострові Крим. (а.с. 9-22)

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду судової справи, відповідач не оспорював щодо боргових зобов'язань перед позивачем, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем доводів та розрахунків відповідачем не надано.

А тому, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору та відмови у поверненні депозитних коштів, позивачем надані розрахунки по заборгованості за договором строкового вкладу, за якими 11000,00 грн. сума внесеного позивачем внеску та 2090,00 грн. сума несплачених процентів станом на 20.08.2014 року, а всього 13090,00 грн.

Згідно з ст. 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

У зв'язку з тим, що відповідач в строки, укладені в договору не повернув позивачу депозитний вклад та продовжував користуватися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк має сплатити проценти, які згідно розрахунку позивача становлять 1421,55 грн. за період з 20.08.2014 року по 20.01.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, що становить 16678,12 грн.

Слід звернути увагу, що сторона відповідача в судовому засіданні не заперечував проти вказаних вимог позивача, а тому суд враховуючи норму ст. 174 ЦПК України, не піддає сумніву у наданих позивачем розрахунків.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

З урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок не повернення його грошового вкладу, постійного листування з відповідачем з приводу надання інформації про підтвердження депозитного вкладу та його повернення, постійної нервової напруги позивача з приводу неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 500,00 грн., яка має бути відшкодовано відповідачем Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" на користь позивача, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач суму грошового вкладу не повернув, своїх пояснення з даного приводу не надав, при цьому суд критично відноситься до твердження відповідача, що такі його дії спричиненні нестабільною ситуацією в країні, зокрема на півострові Крим, оскільки як убачається з матеріалів справи, відповідач проживає в м. Києві, а договір є обов'язковим для виконання сторонами, та одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав, що ним додатково проводилися витрати, а саме збитки пов'язані зі звернення до відповідача у вигляді листування в розмірі 84,10 грн., витрати на лікування в розмірі 282,72 грн., поїздка до м. Сімферополя до офісу ПАТ КБ "Приватбанк" - 482,36 грн., юридична консультація та сплата за юридичні послуги - 1200,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи також належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Звертаючись з позовними вимогами про стягнення з відповідача збитків понесених до відкриття провадження по справі, ОСОБА_1 вказав, що у зв'язку з протиправними діями відповідача йому довелося нести витрати, а саме на листування як з відповідачем так і НБУ та прокуратурою, нести витрати на квитки до м. Сімферополя, де знаходиться офіс ПАТ КБ "Приватбанк", звертатися за юридичною консультацією та сплачувати за її послуги, нести витрати на лікування, однак позивач не надав підтверджуючих доказів, що поїздка до м. Сімферополя та витрати на лікування безпосередньо були пов'язані з протиправними діями відповідача, також позивач вказав, що звертався за юридичною консультацією, при цьому додав до матеріалів справи договір про надання адвокатських послуг від 19.05.2014 року, однак підтвердження доказів, що щодо правового статус як адвоката, суду надано не було, також в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі виконаних юридичних послуг в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, також не надано розрахунок про кількість годин затраченого часу на правову допомогу та сплати коштів за правову допомогу, а тому враховуючи викладене суд вважає, що ці вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими вимогами позивача щодо стягнення з відповідача збитків пов'язаних з листуванням з ПАТ КБ "Приватбанк", НБУ та прокуратурою в розмірі 56,40 грн., враховуючи надані позивачем копії листів та квитанцій на підтвердження викладених обставин.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення сум вкладів та процентів підлягає частковому задоволенню, а саме присуджує до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 коштів за договором строкового вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованого індексу інфляції в загальному розмірі 16678,12 грн., 500,00 грн. суму понесених моральних збитків та 56,40 грн. суму понесених матеріальних збитків.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., від сплати якого було звільнено позивача.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України "Про банки і банківську діяльність", ст. 23, 526, 552, 625, 626, 629, 1058, 1066, 1070, 1073, 1074, Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 60, 79, 84, 88, 208-210, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення сум вкладів та процентів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17232 (сімнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 72 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: