Ухвала

іменем україни

29 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 10 серпня

2005 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 29 632 долари США на умовах, визначених договором, з терміном повернення 8 серпня 2025 року. Виконання умов даного договору забезпечене договором іпотеки, укладеним між цими сторонами. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 73,80 кв. м, житловою площею 48,80 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 4 серпня 2008 року.

Неналежне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором призвело до утворення заборгованості, яка станом на 2 червня 2014 року склала 90 089,51 доларів США та добровільно сплачена не була.

Просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення зазначення, що позивач не скористався правом притягнення в якості відповідача власника квартири.

У касаційній скарзі Банк просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи Банку у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій погодилися з порушенням прав Банку, оскільки заборгованість відповідача за кредитним договором становить 90 089,51 доларів США, проте іпотекодержатель не може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 10 серпня 2005 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 29 632 долари США на умовах, визначених договором, з терміном повернення 8 серпня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором

між цими сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 73,80 кв. м, житловою площею 48,80 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 4 серпня 2008 року.

Заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 10 серпня 2005 року станом на 2 червня 2014 року становить

90 089,51 доларів США.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, що даний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська