Справа № 195/465/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.10.2015 року смт.Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У зв'язку порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.02.2015 р. має заборгованість 26 741,25 /ОСОБА_3. США/, яка складається з наступного: 23 736,03 /ОСОБА_3 США/ - заборгованість за кредитом; 1501,58 /ОСОБА_3 США/ - заборгованість по процентам за користування кредитом; 94,59 /ОСОБА_3 США/ - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 122,42 /ОСОБА_3 США/ - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 13,90 /ОСОБА_3 США/ - штраф (фіксована частина), 1272,73 /ОСОБА_3. США/ - штраф /процентна складова/.
Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.
Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги.
Відповідач, ОСОБА_2 заперечуючи проти позову , надав суду письмове заперечення.
Відповідач вважає, що вимоги банку до нього, як відповідача, є безпідставними в зв'язку з тим, що вказаний кредит був та є забезпечений на той та на цей момент майном позичальника, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору іпотеки.
Відповідач вважає, що позовна заява до нього, як до відповідача може бути заявлена у цьому випадку, лише у разі незадоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки, який належить ОСОБА_1 Також відповідач зазначає, що майна ніякого він не має, а грошовий дохід це пенсія інваліда війни, яка складає 2100 грн. Також має двох неповнолітніх дітей.
Крім того, відповідач просить суд, врахувати, що ринкова вартість квартири дозволяє при продажі її, погасити повністю заборгованість позичальника. А також, кредитор нарахував заборгованість по процентам, комісії, пені та штрафу, в розмірі 1738.49 доларів США, яка утворилася по вині банку, бо він не відреагував на листа позичальника. Лист був надісланий 08.12.2014р. з повідомленням на адресу позивача, де вказано, що позичальник не має можливості погашати кредит та відсотки по ньому й просить заборгованість погасити квартирою згідно договору іпотеки, в зв'язку з тим, що курс долара США збільшився втричі , з тих пір , коли позичальник ОСОБА_1 взяла кредит, збанкротувала свій бізнес і залишилася без грошового доходу та майна.
Відповідач просить суд, у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відмовити в повному обсязі.
Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
За користування кредитом позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.
В своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен був задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки який належить ОСОБА_1, а саме, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, та просить виключити себе як відповідача.
ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з цим твердженням з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Таким чином, керуючись зазначеними нормами діючого законодавства, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає доцільним притягнути до відповідальності поручителя, тобто, ОСОБА_2
Посилаючись на вищенаведене , представник позивача просить суд, відмовити в розгляді заперечення ОСОБА_2, в повному обсязі, та вважати його необґрунтованим.
Представник відповідача, ОСОБА_1 ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, в судове засідання не зявилася, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, або заперечення щодо позову. Суд вважає можливим застосувати наслідки передбачені ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, письмові заперечення надані відповідачем ОСОБА_2, суд вважає, що у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити, посилаючись на слідуючи обставини.
Відповідно до ч.1 ст.11, ст.60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено в ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Як вбачається із умов кредитного договору, строк повернення кредиту встановлений до 21 лютого 2018 року, проте, чітко визначено порядок реалізації права банку на дострокове повернення коштів за умови дотримання положень кредитного договору.
Позивачем не надано повідомлення (вимога) банку про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя.
Слід прийти до висновку про те, що позивач, в порушення вимог кредитного договору не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, у зв'язку з чим, суд вважає передчасним звернення позивача до суду із позовом до закінчення строку дії кредитного договору.
Крім того , як зазначає відповідач в своєму запереченні, відповідач ОСОБА_1 на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» надсилала листа про те, що вона не в змозі погасити вищевказану заборгованість, крім того, просила позивача дану заборгованість погасити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
З вищенаведеного слідує, відповідач не в змозі погасити заборгованість за кредитним договором від 21.02.2008 року , тому згодна , щоб ця заборгованість була погашена в рахунок продажу квартири відповідно до договору про іпотечний кредит від 21.02.2008 року. Однак, позивач проігнорував звернення відповідача.
Суд приходить до висновку, що невиконання цих вимог позивачем в цілому є підставою у відмові в задоволенні його заявлених вимог, оскільки вони є передчасними та необґрунтованими при розв'язанні даного спору.
Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб. їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) . Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звертається до суду.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, як таких, що заявлені необґрунтовано, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та суперечать матеріалам справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,5,7,60,209,212-215,224-227 ЦПК України, ст.ст.627, 1054, 554, 543, 1049 ЦК України, суд
у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити, так як позов подано передчасно.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, при цьому строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:/підпис/ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко