28.12.2015 Справа № 469/42/14ц 2/469/7/15 Р І Ш Е Н Н Я іменем України
28 грудня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі : головуючої - судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря Потриваєвої М.А.,
позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4, про поділ сумісного майна подружжя,-
ОСОБА_1 14.01.2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 05.06.2004 року, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2013 року; сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу 25.11.2011 року сторонами придбано автомобіль Mitsubishi Lanser, номерний знак НОМЕР_1, який після припинення подружніх стосунків знаходиться у користуванні відповідача. Оскільки автомобіль перебуває у користуванні відповідача, а позивачка не може користуватися спільним майном, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила провести розподіл спільно набутого майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_3 вказаний автомобіль, стягнувши з нього на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частку у спільному майні подружжя, а також просила стягнути з відповідача сплачені нею судові витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 18 серпня 2014 року зазначені позовні заяви об"єднані в одне провадження.
Ухвалою суду від 24 листопада 2014 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 як третю особу без самостійних вимог.
Ухвалою суду від 28 грудня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ сумісного майна подружжя залишено без розгляду у зв»язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом у судове засідання.
В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечували.
Позивачка пояснила суду, що сторонами під час шлюбу придбано спірний автомобіль, а також спальню, яка на даний час втратила товарну вартість і є непридатною для використання, DVD-програвач Elenberg та акустичну систему, принтер, які давно зламані, та комп"ютер, яким користується син сторін, ОСОБА_5, а також ноутбук (у 2011 році), який знаходиться у користуванні відповідача. Металопластикові вікна придбавались як відповідачем (2 вікна), так і матір"ю позивачки, вони встановлені у будинку батька позивачки ОСОБА_4, будівельні матеріали також використані на ремонт будинку та на самовільне будівництво гаража на земельній ділянці ОСОБА_4, крім ламіната, який відповідач може забрати у будь-який час. Не згодна на виділення їй у власність зазначених у зустрічному позові речей. Позику відповідач отримав без її згоди, про що вона повідомляла позикодавців. Також посилалась на важкий матеріальний стан, оскільки на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, на яких відповідач сплачує щомісяця аліменти у розмірі 200 грн., та у 2013 р. позивачка взяла кредит, який сама виплачує. Холодильник та телевізор подарувала мати позивачки їй на весілля.
Представник позивачки ОСОБА_2 посилалась також на недоведеність позову в частині вартості та часу придбання майна, тяжкий матеріальний стан позивачки і відсутність її згоди на сплату компенсації. Не погодилась із зазначеною позивачем за зустрічним позовом вартістю спільного майна, посилаючись на втрату ним матеріальної цінності, та що будівництво гаража здійснено самочинно на земельній ділянці третьої стророни без згоди власника, не відведеній для цієї мети.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судові засідання 16 грудня 2015 року та 28 грудня 2015 року не з»явились, про час і місце судового засідання не повідомили, тому розгляд справи по суті проведено без їх участі.
Разом з тим, зі змісту наданої відповідачем ОСОБА_3 зустрічної позовної заяви з письмовими поясненнями вбачається, що відповідач погодився на виділення йому у власність автомобіля Mitsubishi Lanser, номерний знак НОМЕР_1, з іншою частиною позовних вимог не згоден, посилаючись на наявність у спільній сумісній власності сторін також і іншого майна, набутого під час шлюбу, яке перебуває у користуванні позивачки, та боргів, зроблених в інтересах сім»ї.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов ОСОБА_1 підтримав, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 заперечував, посилаючись на його необгрунтованість.
Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_3, та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05.06.2004 року (а.с.5), рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2013 року, шлюб розірвано.
Сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7), які проживають із матір"ю, ОСОБА_1
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
На підставі ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Таким чином, оскільки зазначений автомобіль набутий сторонами під час шлюбу, він є їх спільною сумісною власністю.
Оцінюючи посилання відповідача на наявність іншого спільного сумісного майна подружжя та позик, здійснених в інтересах сім"ї, суд приходить до таких висновків.
На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верхового Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 у п.п. 22, 23, 24, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388 цс-15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуюючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, якщо інше не встановлено судом.
Зі змісту копії розписки ОСОБА_3 від 27.11.2011 року (а.с.155) вбачається, що він отримав у борг у ОСОБА_10 8840 грн. під 3 % на місяць для купівлі автомобіля.
Оглянута у судовому засіданні розписка ОСОБА_3 від 25.11.2011 року (а.с.156 на звороті) містить дані про отримання відповідачем у борг у ОСОБА_8 1300 дол.CША для купівлі автомобіля до 01.01.2014 року, з виплатою пені 3% щомісяця від вказаної суми.
Допитані судом свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - сестра відповідача - пояснили, що на даний момент борг їм не повернуто, своєї згоди позивачка на укладення договору позики їм не надавала.
При поділі спільного майна подружжя необхідно лише враховувати розмір сплачених коштів кожним із подружжя на погашення боргових зобов'язань. Переведення боргу з однієї особи на іншу можливо лише за згодою кредитора (ст. 520 ЦК України). Стягнення на майбутнє чинним законодавством не передбачено.
Самі позикодавці не звертались за виконанням зазначених зобов'язань.
Таким чином, зазначені боргові зобов"язання поділу не підлягають.
Крім того, відповідачем не доведено його посилання щодо обсягу спільно нажитого майна, часу його придбання, вартості та його наявності на час припинення спільного ведення господарства.
Так, з пояснень позивачки та даних, що містяться у відривному талоні на сервісне обслуговування холодильника НОРД (а.с.147) і чеку на придбання телевізора (а.с.168), зазначене майно придбане до укладення шлюбу; встановити з достатньою достовірністю належність вказаного майна до спільного сумісного майна подружжя у судовому засіданні не вдалося.
Призначені судом за клопотанням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 судова товарознавча та судова будівельно-технічна експертизи з метою встановлення вартості майна, що, як зазначено відповідачем, знаходиться у користуванні ОСОБА_1 (спальні, холодильника, телевізора, телевізора, DVD з акустичною системою, комп"ютера і принтера) та з метою встановлення вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва у 2012 році гаража на 2 автомобіля по АДРЕСА_1, та будівельних матеріалів, використаних для капітального ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1 ( встановлення 5 металопластикових вікон, гіпсокартонної міжкімнатної перегородки, укладення ламінату з утеплювачем) - залишились без виконання у зв"язку з неоплатою ОСОБА_3 рахунків за проведення експертиз та ненаданням ним експертам необхідних матеріалів (чеків, накладних, гарантійних талонів, актів технічного стану, даних про найменування, марки (моделі), рік випуску тощо, робочого проекту гаражу, конструкції фундаментів, документів на придбання будівельних матеріалів).
Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
З урахуванням викладеного вище та пояснень позивачки ОСОБА_1 щодо втрати товарної вартості і непридатності для використання спальнею, DVD-програвачем Elenberg з акустичною системою та принтером, суд позбавлений можливості встановити вартість зазначеного у ухвалі суду про призначення судових товарознавчої та будівельно-технічної експертиз майна та наявність його на час припинення спільного ведення господарства.
Надані відповідачем товарний чек на цемент (а.с.152) на суму 1200 грн. без найменування платника та накладна на камінь ракушняк 2000 шт. на суму 7800 грн. з товарним чеком (а.с.153) від 17 серпня 2012 р., за відсутності інших доказів, не свідчать про придбання вказаного майна в інтересах сім"ї, за рахунок спільних коштів та наявність вказаного майна на час припинення ведення спільного господарства.
Крім того, відповідачем неодноразово зазначалось, що будівельні матеріали (камінь, профнастил, пісок, балки перекриття, цемент) були використані для будівництва гаража в АДРЕСА_1, а тому відсутні підстави для висновку про наявність вказаного майна на момент припинення ведення спільного господарства.
Суд також враховує, що ламінат, плінтус, гіпсокартонні перегородки кімнатні та металопластикові конструкції (вікна), як зазначено відповідачем, використані у ході ремонту житлового будинку в АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_4 (а.с.111-113), а тому це спірне майно відповідно до ст.187 ЦК України є складовими частинами вказаного житлового будинку, не може бути від нього відокремлені без пошкодження будинку і тому не може бути спільною сумісною власністю подружжя.
Так, відповідно до копій договорів, укладених ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_11 щодо доставки та монтажу металопластикових конструкцій від 05.11.2012 р. (а.с.150-151), два вікна установлені за адресою с.Калинівка, АДРЕСА_1.
Копії договорів на виготовлення та поставку металопластикових вікон в АДРЕСА_1 (а.с.165-167), укладені ПП ОСОБА_12 та ОСОБА_13, договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_9 (а.с.169-171) та копія ощадної книжки на ім"я ОСОБА_9 з копіями чеків (а.с.119-120) до предмету спору не відносяться, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.
Позивачкою не надано доказів щодо наявності ноутбука ASUS K50II, придбаного 09.08.2011 року (а.с.164), у спільному майні подружжя на момент припинення ведення спільного господарства, та джерел його придбання, а тому пояснення позивачки щодо належності ноутбука до складу спільного майна подружжя є необгрунтованими і судом до уваги не беруться.
На підставі ст.174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини, тому комп"ютер, який, згідно з поясненнями позивачки, перебуває у користуванні неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є його власністю і поділу між сторонами не підлягає.
При поданні позовної заяви позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., який відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Відповідно до чека про сплату за проведення судової автотоварознавчої експертизи, кошти у сумі 590.40 грн. сплачено ОСОБА_13 (а.с.49), а тому відшкодуванню позивачці зазначені кошти не підлягають.
На підставі ст. ст. 69-71 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 209 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4, про поділ сумісного майна подружжя задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243,64 грн.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 05 січня 2016 року.

Суддя