Категорія: 24 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г. ,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії до ОСОБА_2 про стягнення вартості спожитої електричної енергії за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості спожитої електричної енергії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між підприємством та відповідачем 17.11.2004 року укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб.

29.11.2012 року при проведенні заміни лічильника, встановленого у будинковолодінні відповідача ОСОБА_2 працівниками підприємства було виявлено, що показники з цього лічильника знімалися, виходячи з п'ятирозрядної шкали, незважаючи на те, що встановлений у відповідача лічильник має шестирозрядну шкалу показів. В зв'язку з цим ПАТ «Волиньобленерго» було проведено перерахунок вартості спожитої електроенергії за минулі роки в розмірі 6375, 92 грн.

Так як відповідач відмовився сплатити вказану суму в добровільному порядку, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути її з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Волиньобленерго».

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії до ОСОБА_2 про стягнення вартості спожитої електроенергії - відмовлено.

Позивачем ПАТ «Волиньобленерго» було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій підприємство, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу позивача ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії задоволено частково, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії 1 878 грн. 48 коп. вартості спожитої електричної енергії та 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17 червня 2015 року рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року скасоване, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, стягнути з відповідача в їх користь 4054 грн. 85 коп. - вартість необлікованої електроенергії.

Відповідач апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як споживач послуг з електропостачання, не мав можливості з власної ініціативи визначити розрядність показів лічильника та повідомити ПАТ «Волиньобленерго» про помилковість фіксації показів приладу обліку за п'ятизначною шкалою та належним чином виконував умови договору по оплаті наданих послуг електропостачання, а тому позивач не довів будь-яких порушень відповідачем умов договору чи вимог закону, що зумовило безпідставне споживання ОСОБА_2 електроенергії на суму 6271,64 грн.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2004 року між ВАТ (тепер - ПАТ) «Волиньобленерго» та ОСОБА_2 було укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб, відповідно до умов якого позивач як енергопостачальник взяв на себе зобов'язання постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до договірної потужності, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с.7-8).

Позивач постачав електроенергію, а відповідач сплачував за неї, проте по неправильно вказаних ним показниках спожитої електроенергії.

Згідно п.1.10 Договору (а.с. 7), який підписаний обома сторонами, покази приладу обліку електроенергії, встановлені у споживача є шестизначними.

Під час планової заміни лічильника 29 листопада 2012 року позивачем було виявлено, що відповідач сплачував кошти за спожиту електроенергію, виходячи із п'ятизначної шкали показів, хоча повинен був сплачувати, виходячи із шестизначної шкали показів (а.с. 15-18).

У зв'язку із встановленням помилкових показів лічильника ПАТ «Волиньобленерго» провело перерахунок вартості фактично використаної ОСОБА_2 електроенергії за період з 17 листопада 2004 року по час вирішення спору у суді і встановив недоплату відповідачем в сумі 6271,64 грн. (а.с.9-14, 93).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що працівниками ПАТ «Волиньобленерго» здійснювались у 2011 - 2012 роках контрольні перевірки знімання показань приладів обліку в споживача, проте будь - яких порушень з його боку при цьому виявлено не було.

Встановлені обставини підтверджуються наявними у справі належними доказами і не оспорюються сторонами (а.с. 15-18, 45-69, 72-86).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема й з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про електроенергетику" (далі - Закон) споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Частиною четвертою - п'ятою статті 26 цього Закону передбачено, що споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Споживач енергії несе відповідальність за шкоду, заподіяну енергопостачальнику внаслідок невідповідності технічного стану електроустановок споживача та/або схеми живлення споживача вимогам нормативно-технічних документів, згідно з умовами договору.

Згідно положень ст.27 зазначеного Закону правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики, споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку, порушення правил користування електричною енергією та інше.

Пунктом 48 Правил визначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач покликався на те, що він сплачував за електроенергію, виходячи із показників лічильника. Про те, що він повинен був сплачувати із урахуванням шестизначних показників, а не п'ятизначних, він не знав, в базі електронних даних ПАТ «Волиньобленерго» були внесені п'ятизначні показники його приладу обліку електроенергії, а не шестизначні, і протягом восьми років претензій до нього ніхто не пред'являв і зауважень до нього не було. Вважає, що якщо так і сталося, що він неправильно сплачував за електроенергію, то не з його вини, а лише з вини працівників позивача.

Представник позивача в даному судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що протягом тривалого часу будь - яких контрольних перевірок знімання показань електролічильника працівниками підприємства не проводилось, а занесення неправильних даних щодо показників електроприладу сталося з вини працівника, який працював з базою цих даних.

З пункту 5 (а.с. 7) укладеного між сторонами договору на користування електричною енергією для побутових потреб від 17.11.2004 року вбачається, що енергопостачальник зобов'язується проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживача, проте як встановлено в ході судового розгляду, позивач належним чином не виконував цього зобов'язання і не проводив контрольні знімання показань приладів обліку ОСОБА_2 протягом восьми років.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених норм законодавства, на думку колегії суддів, в даному випадку мало місце неправильне знімання відповідачем показників спожитої ним і фактично наданою енергопостачальною компанією електричної енергії і в зв'язку з цим недоплата ним вартості наданих йому послуг.

При цьому, колегія суддів вважає, що порушення відповідачем порядку знімання показань електролічильника сталося як з його вини, яка полягає в тому, що він, підписуючи договір на користування електроенергією, не звернув увагу на п.1.10 Договору, в якому зазначено шестизначні покази електроприладу, так і з вини працівників ПАТ "Волиньобленерго", які, не проводивши контрольних перевірок знімання показів електролічильника всупереч п.5 Договору, своїми діями сприяли такому порушенню відповідачем.

Саме в результаті недоплати відповідачем вартості наданих йому послуг, позивач, на думку колегії суддів, зазнав збитків у вигляді втрачених доходів, які б він міг реально одержати, якби відповідач не порушив його права на отримання повної оплати наданих йому послуг, а висновок суду про відсутність вини відповідача в цьому не відповідає встановленим обставинам справи та наведеним нормам матеріального права.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності зі ст. 616 ч.2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно чи з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Отже, за таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що невиконання самим позивачем своїх обов"язків, визначених договором, сприяло утворенню та збільшенню розміру збитків, яких він зазнав, що є підставою для зменшення розміру завданих позивачу збитків на підставі ст. 616 ч.2 ЦК України.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності суд виходить з такого.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ПАТ «Волиньобленерго» про порушення свого права дізнався 29 листопада 2012 року в ході проведення робіт по плановій заміні лічильника у будинку ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2013 року скасовано судовий наказ №161/4456/13-ц, який виданий за заявою ПАТ «Волиньобленерго» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електроенергію, а тому, відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності перервався.

А так як, згідно із ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, то, відповідно перебіг позовної давності для заявлення вимог позивача почався 01 липня 2013 року.

Виходячи із наведеного, а також із того, що з позовом ПАТ «Волиньобленерго» звернулось в суд в листопаді 2014 року, підстави вважати позовну давність пропущеною відсутні.

Отже, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії.

В зв'язку з частковим задоволенням позову ПАТ «Волиньобленерго» до часткового відшкодування підлягають в користь підприємства понесені ними судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії 2000 грн. вартості спожитої електричної енергії та 100 грн. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: