АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2831/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4,
секретарОСОБА_5

за участю:

прокурора Зубенка В.С.

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року заступник прокурора Черкаської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, в якому просив стягнути з відповідача шкоду, завдану державі, у розмірі 19 750 000 грн. із тих підстав, що відповідачем під час виконання своїх службових обовязків скоєно злочин та завдано державі збитків на зазначену суму, що встановлено вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2012 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року, позовні вимоги прокурора Черкаської області було задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19.11.2013 року змінено на підставі ст.341 ЦПК України та задоволено позов прокурора Черкаської області і стягнуто майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Постановою Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року ухвалу (вірним є рішення) Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року скасовано, а справу передано на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Черкаської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року, позовні вимоги прокурора Черкаської області було задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19.11.2013 року змінено на підставі ст.341 ЦПК України та задоволено позов прокурора Черкаської області і стягнуто майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Постановою Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року ухвалу (вірним є рішення) Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року скасовано, а справу передано на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності виходив з того, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2012 року, відповідача по справі ОСОБА_7, визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.364 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням строком на один рік, зобов'язавши засудженого відповідно до п.п.2,3 ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. За ч.2 ст.366 КК України призначено покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на один рік. Відповідно до ч.5 ст.74, ч.1 п.3 ст.49 КК України звільнено засудженого від відбування призначених за ч.2 ст.366 КК України покарань у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2012 року вищевказаний вирок Соснівського районного суду м Черкаси від 18,06,2012 року залишено без змін. Касаційну скаргу на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_7 не подавав.

Під час розгляду кримінальної справи судом встановлено, що внаслідок зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_7 при укладенні та виконанні договору № 26/07 від 16.07.2004 року з ТОВ «ПРОНТА СЕРВІС», договорів № 41/08 і №68/08 від 12.08.2004 року з підприємством «Укрінвопромінвесг», та внаслідок складання і видачі ОСОБА_7 завідомо неправдивих офіційних документів, ДП «Черкаський облавтодор» зазнало матеріальних збитків на суму 19 мільйонів 750 тисяч гривень.

ОСОБА_7, займаючи з 05.09.2003 року по 20.04.2006 року посаду директора дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», будучи службовою особою, яка займала на державному підприємстві посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, протягом липня-жовтня 2004 року вчинив зловживання службовим становищем та службове підроблення, що спричинили тяжкі наслідки, за наступних обставин.

ОСОБА_7 призначений на посаду директора ДП «Черкаський облавтодор» 05.09.2003 року згідно наказу №95-ВК голови правління відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за погодженням з Державною службою автомобільних доріг України.

Директор підприємства самостійно вирішував питання діяльності підприємства, ніс повну відповідальність за його стан і діяльність, дотримання фінансової та договірної дисципліни, розпоряджався засобами та майном згідно з чинним законодавством і Статутом, укладав угоди, договори, контракти, видавав накази, давав обов'язкові для усіх працівників вказівки, приймав на роботу та звільняв працівників.

Засновник не мав права втручатись в оперативну та господарську діяльність підприємства, за винятком питань, віднесених Статутом до виняткового права засновника.

Відповідно до п. п. 1, 13 контракту № 45 від 09.09.2003 року, укладеного між ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», в особі голови правління, та ОСОБА_7 На термін з 09.09.2003 року до 09.09.2008 року, ОСОБА_7, як директор ДП «Черкаський облавтодор» був зобов'язаний безпосередньо і через апарат управління дочірнього підприємства здійснювати поточне керівництво підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження переданого в оперативне управління підприємству державного майна. Також, ОСОБА_7 був наділений правом діяти від імені дочірнього підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях, укладати господарські та інші угоди, розпоряджатись коштами дочірнього підприємства, в межах своєї компетенції, видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов'язкові для філій, представництв та працівників дочірнього підприємства.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Роз'яснюючи вказане положення кодексу, Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи .

Відповідно до ч.1 п.3 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як зазначено у вироку від 18.06.2012 року, який набрав законної сили «злочинні дії ОСОБА_7 пов'язанні із зловживанням службовим становищем та службовим підробленням, кваліфіковані як такі, що спричинили тяжкі наслідки, оскільки державному підприємству ДП «Черкаський облавтодор» заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 19 млн. 750 тисяч грн., яка більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Суд вважає, що пред'явлене обвинувачення доведено і дії підсудного ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.364 КК України - зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисних мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службовою становища в супереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.»

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до абз. 2 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Як встановлено в судовому засіданні під майновою шкодою, завданою ДП «Черкаський облавтодор», прокурор розуміє сплату ДП «Черкаський облавтодор» коштів у розмірі 17, 5 млн. грн. ТОВ «Пронта Сервіс» на підставі договору № 26/7 від 16.07.2004 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт та перерахування коштів у розмірі 2,250 млн. грн. підприємству «Укрінвопромінвест» на підставі договору підряду №41/08 від 12.08.2004 року на обстеження системи управління охороною праці та договору № 68/08 від 12.08.2004 року на проведення оцінки протипожежного стану. Як вбачається з матеріалів справи, що кошти сплачені ТОВ «ПРОНТА-СЕРВІС», ДП «Черкаський облавтодор» отримало від ДТГО «Південно-західна залізниця», як встановлено вироком суду та зазначено у поясненнях прокурора, 16.07.2004 року на рахунок позивача надійшло 17,5 млн. грн. (том.1 а.с.139), як передоплата на виконання робіт по реконструкції автодороги Київ-Одеса, які того ж дня перераховані ТОВ «ПРОНТА-СЕРВІС» в якості попередньої оплати за виконання топографо-геодезичних та картографічний робіт. Кошти в сумі 2 млн. 250 тис грн. (том.1 а.с.140), отримані ДП «Черкаський облавтодор» 13 серпня 2004 року від Донецької залізниці у розмірі 1 млн. 350 тис.грн. в якості благодійної допомоги, а також від благодійного фонду «Будівельник Київщини» у розмірі 900 тис. грн. також в якості благодійної допомоги і наступного дня - 13.08.2004 року перераховані на розрахунковий рахунок підприємства «Укрінвопромінвест» у вигляді стовідсоткової передплати згідно укладених договорів з цим підприємством.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, обов'язок доказування наявності підстав та умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника (тобто, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; майновий стан працівника) покладається на власника або уповноважений ним орган.

Також представник ДП «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за довіреностю ОСОБА_8 в судовому засідані надав докази про відсутність заподіяння збитків ДП «Черкаський облавтодор», зокрема довідка про відсутність дебіторської заборгованості ДП «Черкаський облавтодор» (том.1 а.с.70) по контрагентам ТОВ «Пронта Сервіс» та підприємству «Укрінвопромінвест»; баланс ДП «Черкаський облавтодор» на 31.12.2004 року та звіт про фінансові результати за 2004 pік, відповідно до яких підприємством у 2004 році отримано прибуток у розмірі 130 000 гривень ( том.1 а.с.189-190); довідка ДП «Черкаський облавтодор», відповідно до якої на час розгляду справи у суді договір № 26/7 від 16.07.2004 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт, укладений між ДП «Черкаський облавтодор» та ТОВ «Пронта-Сервіс, договір підряду №41/08 від 12.08.2004 року на обстеження системи управління охороною праці та договір № 68/08 від 12.08.2004 року на проведення оцінки протипожежного стану, укладений з підприємством «Укрінвопромінвест» на даний час є чинними відповідно до довіди №1540/11 від 01.102013 року (т.1 а.с.154), але суд дані докази не може взяти до уваги, оскільки вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2012 pоку, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, оскільки державному підприємству ДП «Черкаський оолавтодор» заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 19 млн. 750 тис. грн.., хоча ДП «Черкаський облавтодор» не було залучено у кримінальній справі в якості цивільного позивача.

Суд не може погодитися з думкою прокурора про те, що шкода, заподіяна злочинними діями ОСОБА_7, доводиться також рішенням господарського суду м. Києва від 19.03.2015 року у справі № 8/322 за позовом ДТГО «Південно-Західна залізниця» до ДП «Черкаський облавтодор». Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Черкаській області про стягнення 10, 5 млн. грн., оскільки у рішенні господарського суду м. Києва від 19.03.2015 року, не міститься жодного посилання на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2012 року та установлені вироком обставини.

Відповідно до частини третьої статті 130 КЗпП України, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обставину, за якої шкоду заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, незалежно від його майнового стану, за винятком випадків, коди шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Відповідно до ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов передбачених статтею 130 цього кодексу.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до довідки ДП «Черкаський облавтодор» від 14.09.2015 року №1271/12 (т.1 а.с.148), середній заробіток ОСОБА_7 на час коли він працював становить 4135,07 грн.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції вважає, що вироком суду встановлено, що державі в особі ДП «Черкаський облавтодор» заподіяно шкоду в розмірі 19750000 грн., тому дані обставини не підлягають доказуванню відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України та шкода у розмірі 19750000 грн. не підлягає зменшенню відповідно до ст. 137 КЗпП України, оскільки шкода заподіяна злочинними діями працівника вчиненими з корисливою метою, як передбачено ч.2 ст.364 КК України по якій ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, а тому шкода яка заподіяна повинна бути стягнута з ОСОБА_7 в прибуток держави в особі ДП «Черкаський облатодор».

Згідно частини третьої статті 233 КЗпП України, звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, тому суд першої інстанції вважає безпідставні посилання прокурора на ст.261 ЦК України, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Як встановлено в судовому засіданні прокуратурі було відомо про заподіяну шкоду ОСОБА_7 ще в 2009 році, про що свідчить лист Генеральної прокуратури України від 22.09.209 року №06/3/1-16238-05 (т.2 а.с.23), в якому зазначено: «що згідно ст.28,50 КПК України (в редакції 1960 року) підприємство, яке зазнало шкоду внаслідок вчинення злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Цивільний позов може бути пред'явлений як під час досудового слідства, так і під час досудового розгляду справи, але до початку судового слідства. Про прийняте рішення щодо пред'явлення позову просить повідомити і Генеральну прокуратуру України письмово.» Між тим,окрім даної позовної заяви, яка надійшла до суду 06.12.2012 року після винесення вироку, інших позовних заяв до суду не подавали.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що твердження прокурора про те, що ним не порушені строки передбаченні ст.233 КЗпП України, тобто до постановления вироку у нього були відсутні підстави для звернення з позовом про відшкодування шкоди, є безпідставними, оскільки строк давності за позовом про стягнення збитків починає рахуватись не з моменту постановления вироку суду, яким встановлюється вина у вчиненні злочину, а з моменту виявлення шкоди, заподіяної працівником та застосовуються лише за заявою однієї зі сторін.

Відповідно до ст.ст.45,46 ЦПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди, а тому суд першої інстанції вважає, що положення закону про початок строку давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовною заявою про захист державних інтересів. Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 27 травня 2014 року у справі №3-23гс14.

Суд першої інстанції вважає, що потрібно врахувати, що прокурору стало відомо про заподіяння шкоди в 2009 році, звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, а тому на думку суду першої інстанції, позивач пропустив визначений законом строк та звернувся з цим позовом тільки 06.12.2012 року, питання про його поновлення не ставив, а тому у задоволенні позову прокурора відмовив за пропуском строку на звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що винними діями відповідача завдано державі шкоду, що встановлено під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а тому на підставі ст.ст 130-138 ЦК України, підлягає до стягнення з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальна шкода, завданої злочином в сумі 19750000 грн., але відмовив у задоволені позовних вимог за пропуском строку на звернення до суду.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Так, при розгляді справи Верховний Суд України прийняв правову позицію:

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обовязку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Колегія суддів приходить до переконання, що шкода діями працівника не спричинена, а тому позов не підлягає до задоволення.

Встановлено, що під майновою шкодою, завданою діями відповідача ДП «Черкаський облавтодор», прокурор розуміє сплату ДП «Черкаський облавтодор» коштів у розмірі 17, 5 млн. грн. ТОВ «Пронта Сервіс» на підставі договору № 26/7 від 16.07.2004 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт та перерахування коштів у розмірі 2,250 млн. грн. підприємству «Укрінвопромінвест» на підставі договору підряду №41/08 від 12.08.2004 року на обстеження системи управління охороною праці та договору № 68/08 від 12.08.2004 року на проведення оцінки протипожежного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, що кошти сплачені ТОВ «ПРОНТА-СЕРВІС», ДП «Черкаський облавтодор» отримало від ДТГО «Південно-західна залізниця», як встановлено вироком суду та зазначено у поясненнях прокурора, 16.07.2004 року на рахунок позивача надійшло 17,5 млн. грн. (том.1 а.с.139), як передоплата на виконання робіт по реконструкції автодороги Київ-Одеса, які того ж дня перераховані ТОВ «ПРОНТА-СЕРВІС» в якості попередньої оплати за виконання топографо-геодезичних та картографічний робіт. Кошти в сумі 2 млн. 250 тис грн. (том.1 а.с.140), отримані ДП «Черкаський облавтодор» 13 серпня 2004 року від Донецької залізниці у розмірі 1 млн. 350 тис.грн. в якості благодійної допомоги, а також від благодійного фонду «Будівельник Київщини» у розмірі 900 тис. грн., також в якості благодійної допомоги і наступного дня - 13.08.2004 року перераховані на розрахунковий рахунок підприємства «Укрінвопромінвест» у вигляді стовідсоткової передплати згідно укладених договорів з цим підприємством.

Про відсутність заподіяння збитків ДП «Черкаський облавтодор» свідчать: довідка про відсутність дебіторської заборгованості ДП «Черкаський облавтодор» (том.1 а.с.70) по контрагентам ТОВ «Пронта Сервіс» та підприємству «Укрінвопромінвест»; баланс ДП «Черкаський облавтодор» на 31.12.2004 року та звіт про фінансові результати за 2004 pік, відповідно до яких підприємством у 2004 році отримано прибуток у розмірі 130 000 гривень ( том.1 а.с.189-190); довідка ДП «Черкаський облавтодор», відповідно до якої на час розгляду справи у суді договір № 26/7 від 16.07.2004 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт, укладений між ДП «Черкаський облавтодор» та ТОВ «Пронта-Сервіс, договір підряду №41/08 від 12.08.2004 року на обстеження системи управління охороною праці та договір № 68/08 від 12.08.2004 року на проведення оцінки протипожежного стану, укладений з підприємством «Укрінвопромінвест» на даний час є чинними відповідно до довіди №1540/11 від 01.102013 року (т.1 а.с.154).

Встановлено, що кошти в сумі 19750000 грн., ДТГО «Південно-західна залізниця», Донецькій залізниці, а також благодійному фонду «Будівельник Київщини» в 2004-2012 роках не повертались, з позовом про стягнення зазначених коштів з ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» вони не звертались і в безспірному порядку кошти не списувались.

Таким чином, так як з рахунків ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 2004 року по час предявлення позову зазначена сума не стягувалась, то і не спричинено збитків.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області Мироненка О. задовольняє частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року у даній справі скасовує і в задоволенні позову заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди відмовляє з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди скасувати.

В задоволенні позову заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :