Справа № 157/518/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гончарук О.Н.
Провадження № 22-ц/773/1503/15 Категорія: 39 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Грушицького А.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Полицівська сільська рада Камінь-Каширського району Волинської області, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, з якою він з грудня 1980 року по день смерті проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу в будинку його батьків, власником якого була ОСОБА_5, і прийняв після неї спадщину.

Пізніше йому стало відомо, що 15 червня 2007 року його співмешканка ОСОБА_5 усе своє майно, у тому числі і житловий будинок, в якому вони проживали, заповіла рідній онуці свого брата ОСОБА_15 - ОСОБА_4.

Вважає, що вказаний заповіт ОСОБА_5 не складала і не підписувала, оскільки була неграмотною. В тексті заповіту відсутні будь-які відмітки про неписьменність ОСОБА_5, про зачитування їй вголос тексту заповіту та про залучення незацікавленого громадянина, який би посвідчив факт його озвучення і підписав би документ за спадкодавця. Крім того, секретар Полицівської сільської ради ОСОБА_6, яка посвідчила заповіт, має родині зв'язки з відповідачем.

Враховуючи викладене, просив визнати недійсним заповіт від 15 червня 2007 року, посвідчений секретарем Полицівської сільської ради ОСОБА_6, зареєстрований в книзі нотаріальних дій під № 65.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 18 червня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В запереченні відповідач ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, зазначаючи про безпідставність доводів скарги та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ст. ст. 1233-1235 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2007 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Полицівської сільської ради ОСОБА_6, яким розпорядилася на випадок своєї смерті передати належні їй житловий будинок з надвірними будівлями в с. Полиці Камінь-Каширського району, сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, грошові вклади у власність відповідача ОСОБА_4 (а. с. 6).

Належність вказаного майна ОСОБА_5 на праві приватної власності позивачем та його представником не оспорюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення і має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно зі ст. 1251 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про нотаріат», якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону. Він складений у письмовій формі, містить особистий підпис заповідача, посвідчений уповноваженою на те особою органу місцевого самоврядування

Те, що заповіт підписано не заповідачем, об'єктивно нічим не доведено. Від можливого призначення з цього приводу судової почеркознавчої експертизи позивач та його представник відмовилися.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог та доводів про те, що ОСОБА_5 заповіт не складала і не підписувала, оскільки була неграмотною, а також про те, що секретар Полицівської сільської ради ОСОБА_6, яка посвідчила заповіт, має родинні відносини з відповідачем.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам законодавства.

Правовою підставою своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначив ст. 1257 ЦК України, згідно з якою заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсність іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

За змістом статей 1247, 1248, 1253 ЦК України, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, тобто текст заповіту за дорученням заповідача у його присутності підписує інша особа. Підпис останньої засвідчується посадовою особою, яка має право на вчинення нотаріальної дії із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися у присутності не менш як двох свідків, які зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до пунктів 11, 12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року (далі - Інструкція), яка діяла на момент посвідчення 15 червня 2007 року заповіту ОСОБА_5, при посвідченні заповітів, довіреностей та засвідченні справжності підпису на документах посадовими особами виконавчих комітетів місцевих рад перевіряється справжність підписів громадян, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. При посвідченні заповітів чи довіреностей з'ясовується дієздатність громадян.

Згідно з п. 13 цієї Інструкції нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що він складений і посвідчений з додержанням вищенаведених вимог законодавства (а. с. 6).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на недодержання в момент вчинення заповіту вимог щодо порядку його підписання, враховуючи, що підпис від імені ОСОБА_5 виконаний не заповідачем, а іншою особою, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтується на його припущеннях.

Заповідач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 33), тобто більш ніж через п'ять років після вчинення заповіту, була дієздатною, що сторонами не заперечується.

Показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, які ствердили про сліпоту і неграмотність ОСОБА_5, суд дав належну оцінку та вірно не прийняв до уваги ці докази. По-перше, самі названі свідки не заперечували, що заповідач могла бачити крупні предмети і що за кілька років до своєї смерті вона самостійно пересувалася, доглядала господарство, готувала їжу, обробляла город, зокрема вирощувала картоплю, що неможливо при сліпоті. По-друге, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є найближчими родичами позивача ОСОБА_2, а ОСОБА_1, соціальний працівник, яка обслуговувала заповідача, в судовому засіданні висловила своє невдоволення тим, що сім'я відповідача ОСОБА_4 не надавала належну допомогу спадкодавцю і набуття ними спадщини є несправедливим. Наведене викликає сумнів в об'єктивності показань названих свідків. По-третє, вказані твердження спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10, листоноші Полицівського поштового відділення зв'язку, згідно з якими вона виплачувала пенсію ОСОБА_5, за одержання якої остання власноручно розписувалася у відомостях, свідка ОСОБА_11, яка в минулому працювала разом з ОСОБА_5 у колгоспі і дружила з нею, згідно з якими ОСОБА_5 сама розписувалася за отримання зарплати, та свідка ОСОБА_12, названої дочки ОСОБА_5, згідно з яким заповідач користувалася окулярами і швейною машиною, в її присутності ОСОБА_5 повідомляла позивача ОСОБА_2 про складений заповіт і обговорювала з ним це питання.

Крім того, свідок ОСОБА_13, матір відповідача, показала, що ОСОБА_5 користувалася окулярами, сама читала, виписувала газети. Факт користування ОСОБА_5 окулярами підтвердив у судовому засіданні і позивач ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6, секретар Полицівської сільської ради, яка посвідчила оспорюваний заповіт, в суді показала, що вона повною мірою усвідомлює свою відповідальність за вчинення незаконних дій. Заповіт був посвідчений нею у відповідності з вимогами законодавства. Волевиявлення ОСОБА_2 на складання заповіту було вільним, вона прочитала його і власноручно підписала. Підстав для того, щоб посвідчувати заповіт у присутності свідків, не було. У родинних відносинах з відповідачем вона не перебуває.

Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що на час вчинення заповіту у ОСОБА_5 не було фізичних вад, які перешкоджали б їй особисто прочитати і підписати заповіт, складений з додержанням вимог законодавства щодо його форми та посвідчення.

Наведеними доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення секретарем сільської ради ОСОБА_6 вимог пункту 13 Інструкції щодо порядку посвідчення заповіту. Абзацом третім зазначеного пункту передбачено, що прочитання тексту документа посадовою особою виконавчого комітету і відповідна відмітка про це в документі робиться у випадку, якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий. Судом же встановлено, що заповідач ОСОБА_5 була письменною і зрячою. За таких обставин запрошення свідків та оголошення тексту заповіту в їх присутності суперечило б положенням ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, п. 13 Інструкції та могло призвести до порушення прав і законних інтересів заповідача на таємницю свого волевиявлення.

Також апелянтом невірно зазначені показання свідка ОСОБА_6 в частині, що вона зачитувала текст заповіту. В дійсності названий свідок пояснила, що заповіт читала сама ОСОБА_5, а вона на прохання останньої допомагала їй у цьому. Не відповідає дійсності і твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 не змогла пояснити, чому вона поставила галочку перед підписом заповідача у документі. Насправді свідок в судовому засіданні дала чітку відповідь на питання представника позивача щодо вказаної обставини, пояснивши, що галочку вона поставила, вказавши тим самим, в якому місці заповіту має бути поставлений підпис. Такі дії посадової особи виконавчого комітету не суперечать законодавству і не порушують його.

Те, що ОСОБА_4 є племінницею дружини рідного брата ОСОБА_6, не може бути доказом її заінтересованості у заповіті. Дана обставина не є правовою перешкодою для посвідчення заповіту секретарем сільської ради. Більше того, наведена обставина не давала ОСОБА_6 права ухилитися від виконання покладеного на неї законом обов'язку щодо посвідчення заповіту, оскільки відповідно до ст. 19 Конституції України вона як посадова особа органу місцевого самоврядування зобов'язана діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом показань свідка ОСОБА_10 Даний доказ суд навів у рішенні лише на підтвердження можливості заповідача ОСОБА_5 власноручно підписувати документи. Інших обставин показаннями вказаного свідка судом не встановлено. Тому той факт, що ОСОБА_10 не підтвердила можливість ОСОБА_5 прочитати дані щодо суми пенсії, ніяким чином не свідчить про неналежну оцінку доказів.

Волевиявлення заповідача ОСОБА_5 на вчинення заповіту в користь відповідача ОСОБА_4 було вільним і відповідало її внутрішній волі. Тому відсутні встановлені ст. 1257 ЦК України правові підстави для визнання заповіту недійсним.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, що підпис ОСОБА_5 у заповіті відрізняється від її підпису у паспорті і договорі страхування, оскільки законодавством не передбачено особливої форми підпису, який особа має вчиняти у скороченому вигляді або у написанні повного прізвища, це не впливає на її волевиявлення і не може бути доказом підроблення підпису. Крім того, свідок ОСОБА_13 в суді показала, що підпис у паспорті ОСОБА_14 поставила вона, а не власник паспорта.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх позовних вимог, та відмовився від проведення почеркознавчої експертизи, хоча судом відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України йому було роз'яснено право заявити відповідне клопотанням, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову.

Крім того, порушення свого права на спадкування ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 у зв'язку із проживанням з нею однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України такі особи відносяться до спадкоємців за законом четвертої черги. За змістом наведеної правової норми юридичний факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду, оскільки нотаріус не має можливості для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Про це йдеться і у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Однак ОСОБА_2 не звертався до суду із заявою про встановлення факту його проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу її смерті і судове рішення з цього приводу не приймалося. Не заявляв позивач такі вимогу і при розгляді даної справи. Тому позов про визнання заповіту недійсним не може бути задоволений ще й з цієї підстави, так як ОСОБА_2 не доведено факт порушення оспорюваним заповітом його прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду від 18 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: