АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/5594/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 635/7829/14-ц Сітбаталова Н.І.
Категорія: договірні Доповідач: Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Швецової Л.А.,

Суддів: Костенко Т.М., Гальянової І.Г.,

За участі секретарі: Андрійко О.В., Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми забезпечувального платежу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 29.06.2011 року вона домовилась з відповідачкою про купівлю у неї в майбутньому ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В рахунок майбутніх платежів вона дала аванс в сумі 3850 доларів США , про що було складено акт передачі грошових коштів. Вони домовились, що вказану частину будинку позивачка купує за 50 000 гривень, що еквівалентно 6250 доларів США, але договір купівлі-продажу не було укладено, оскільки відповідачкою не було оформлено належним чином правостановлюючи документи.

Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 132508 000 грн. - авансу, згідно до ст. 625 ЦК України - 3% річних від простроченої суми - 11925 грн. 752 коп. та понесені нею судові витрати 1325 грн. 08 коп.

Представники відповідача, позов не визнав та зазначив, що дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 29.06.2011 року було укладено договір про забезпечувальний платіж, згідно якого відповідач отримала від позивача грошову суму в розмірі 6400,00 грн. в рахунок укладання у майбутньому договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Згідно акту прийому-передачі забезпечувального платежу від 01 вересня 2011 року відповідач також отримала від позивача грошову суму в розмірі 19200,00 грн. Усі розрахунки проводилися у національній валюті, а не доларами США. Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого позивач повинна сплатити відповідачу орендну плату.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 132508,00 грн. (сто тридцять дві тисячі п'ятсот вісім грн. 00 коп.); 3% річних від простроченої суми в розмірі 11925,72грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять грн. 72 коп.) та судовий збір в сумі 1325,08грн. (одна тисяча триста двадцять п'ять грн. 08 коп.), а всього стягнуто 145758,80грн. (сто сорок п'ять тисяч сімсот п'ятдесят вісім грн.. 80 коп.).

В апеляційні скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постановлене по справі рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції не правильно стягнув кошти у доларах США, а також не правильно розрахував суму заборгованості та 3% річних.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про забезпечувальний платіж, відповідно до якого сторони домовилися 01.09.2011 року укласти договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки договір укладений не був, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 авансовий платіж виходячи з розрахунків між сторонами у доларах США.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом установлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 29.06.2011 року було укладено договір про забезпечувальний платіж, відповідно до умов якого позивач зобов'язалась, в якості забезпечення укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, передати відповідачу грошову суму у розмірі 6 400 гривень, що еквівалентно 800 доларам США.

Згідно акту прийому-передачі забезпечувального платежу від 06 липня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 19200,00 грн., що еквівалентно 2 400 доларам США.

Отже, сторони уклали договір в розумінні Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобов'язання у разі не укладення з його вини між сторонами договору купівлі-продажу будинку, та встановив строк його виконання.

Також, судом встановлено, що договір купівлі-продажу сторонами укладено не було, оскільки відповідач в обумовлений строк не отримав правовстановлюючи документи на спірний будинок.

Так, статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Виходячи з правовідносин, які виникли між сторонами, грошові кошти, передані ОСОБА_2 є авансом.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу частки будинку.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Отже, передані позивачем відповідачу за договором про забезпечувальний платіж від 29 червня 2011 року кошти у розмірі 6400 грн. та за актом прийому-передачі забезпечувального платежу від 06 липня 2011 року кошти у розмірі 19200 грн. за своєю правовою природою є не завдатком, а авансом, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з неукладенням основного договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Посилання в позовній заяві, а також у рішенні суду першої інстанції на той факт, що вказані суми були передані позивачем у доларах США і тому розрахунки повинні проводитися у гривні по курсу долара США, судова колегія вважає безпідставним і тому стягненню з відповідача підлягає сума 25600 грн., як авансовий платіж, який був переданий позивачем відповідачу в забезпечення укладення договору купівлі-продажу будинку.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Судова колегія погоджується з висновком суду стосовно необхідності стягнення 3% річних за весь час прострочення виконання зобов'язання, але вважає, що обгрнутованою та підтвердженою є сума 2992,04 грн., виходячи з суми заборгованості 25600 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 285 грн.

Керуючись ст.ст. 303 ; 304 ; 307 ; 309 ;313-315 ; 317 ; 319 ; 325 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми забезпечувального платежу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 25600 грн. суму авансу, та 3% річних у сумі 2992,04 грн. а також суму судового збору 285 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :