Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/865/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов A.M.
Провадження № 22-ц/778/5588/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом прокурора Михайлівського району Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноважувати здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Прокурор Михайлівського району Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням зазначеного суду від 16.02.2015 року у іншій справі № 321/2000/14-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_6 до Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради та скасовано наказ в.о. директора Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 № 40-к від 22.12.2014 року в частині звільнення ОСОБА_6, поновлено останню на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу, стягнуто з Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2015 по 16.02.2015 року у сумі 527,52 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.02.2015. Кошти, стягнуті за рішенням суду, сплачені Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_6 у повному обсязі у сумі 527,52 грн., що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради за вказані періоди, листом установи та платіжним дорученням.

Таким чином, на виконання вказаного у іншій справі рішення Михайлівського районного суду з місцевого бюджету ОСОБА_6 перераховано 527,52 грн.

Крім того, іншим рішенням Михайлівського районного суду від 10.03.2015 року у іншій справі № 321/1999/14-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_8 до Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради та скасовано наказ в.о. директора Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 № 38-к від 18.12.2014 року в частині звільнення ОСОБА_8, поновлено останню на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу, стягнуто з Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 706,37 грн. та 200 грн. моральної шкоди.

Вказане рішення суду набрало законної сили 23.03.2015 року. Кошти, стягнуті за рішенням суду, сплачені Комунальною установою «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 у повному обсязі у сумі 906,37 грн., що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради за вказані періоди та платіжним дорученням.

Таким чином, на виконання рішення Михайлівського районного суду з місцевого бюджету ОСОБА_8 перераховано 906,37 грн.

Недодержання законодавства про оплату праці органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями державної та комунальної форми власності, а також їх службовими особами безпосередньо зачіпає інтереси держави, оскільки кошти на відшкодування шкоди сплачуються з державного чи місцевого бюджетів.

Оскільки накази № 40-к від 22.12.2014 та № 38-к від 18.12.2014, якими звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно, підписано особисто колишнім в.о. начальника Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_5, які за правилами ст. 134, 136, 237 КЗпП України повинні бути стягнуті на користь комунальної установи.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5. на користь Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради шкоду, заподіяну у зв'язку з оплатою ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2015 року по 16.02.2015 рік в сумі 527 (п'ятсот двадцять сім) грн. 52 коп. та у зв'язку з оплатою ОСОБА_8 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2015 року по 17.02.2015 рік в сумі 706 (сімсот шість) грн. 37 коп. а всього 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн. 89 коп. на розрахунковий рахунок № 6905, банк: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, код ЄРДПОУ 03188576.

В задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в позові та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч.1 п.4, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 8 ст.134 КЗпП України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд попередньої інстанції виходив з його недоведеності, а саме з недоведеності факту спричинення моральної шкоди.

З такими мотивами щодо відмови в позові в частині стягнення моральної шкоди погодитись не можна, оскільки факт спричинення моральної шкоди працівнику встановлений вступивши в законну силу рішенням суду у іншій справі, і позивач не посилався на спричинення саме йому моральної шкоди, а просив стягнути кошти виплачені в рахунок її погашення в порядку ст. 237 КЗпП України.

Разом з тим, нормами ст. 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, проте відшкодування на користь підприємства, установи чи організації моральної шкоди керівником підприємства, з вини якого було незаконно звільнено працівника, чинним законодавством не передбачено.

Тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 грн. виплаченої за рішенням Михайлівського районного суду від 10.03.2015 року яким стягнуто з Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_8 200 грн. моральної шкоди слід відмовити саме з цих підстав.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2015 року справа №6-16702св15, яка додана до матеріалів справи.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, постановлене судове рішення підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради - задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року у цій справі змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: