Справа № 466/1413/13 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/645/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2013 року у справі за позовом Кредитної спілки (КС) «Християнська злагода» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

26 лютого 2013 року КС «Християнська злагода» звернулась з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 5 червня 2007 року між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_4 було укладено договір № 207/07 про надання кредиту в сумі 40 350 грн. строком на 36 місяців з 5 червня 2007 року по 5 червня 2010 року із сплатою 60% річних. Для забезпечення виконання зобов'язання по договору № 207/07 5 червня 2007 року між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 207/07, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань перед позивачем, пов'язаних з кредитним договором. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання не виконала. Станом на 19 лютого 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 178 042,42 грн. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 178 042,42 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2013 року позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів 178 042,42 грн. заборгованості за кредитним договором; проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Просить рішення суду скасувати. Посилається на те, що рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у кредитному договорі чітко визначено строк виконання основного зобов'язання - 5 червня 2010 року. Позивач звернувся в суд з позовом 26 лютого 2013 року, тобто з пропуском строку дії поруки після спливу строку виконання основного зобов'язання. Стверджує, що договір поруки на момент звернення з позовом був припинений, а тому відсутні підстави для стягнення з нього (апелянта) заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 зробив свої висновки без належних підстав, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 5 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 207/07, відповідно до якого кредитна спілка надала ОСОБА_4 кредитні кошти у сумі 40 350 грн. строком до 5 червня 2010 року зі сплатою 60 % річних за користування кредитними коштами. Свої зобов'язання по наданню коштів у кредит позивач виконав, що стверджується видатковими касовими ордерами про видачу коштів від 5 та 25 червня 2007 року відповідно у сумах 35 350 грн. і 5 000 грн.

5 червня 2007 р. між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №207/07. Відповідно до п. 2.1 та 3.1 договору поруки поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають із договору кредиту №207/07. Згідно п.4.2. договору поруки, поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Пунктом 7.1 цього Договору передбачено, що договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору, станом на 19 лютого 2013 року прострочена заборгованість перед позивачем становить 178 042,42 грн.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 553,554,555,629,526 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України).

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту за кредитним договором протягом наступних шести місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного кредитним договором. Всупереч вимогам ч.4 ст. 559 ЦК України позивач своїм правом на пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців не скористався, що дає підстави зробити висновок про припинення поруки ОСОБА_2 щодо виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4

Аналогічна позиція міститься у висновках Верховного Суду України у справах №6-6цс 14, № 6-53 цс14, від 17 вересня 2014 року, № 6-106цс 14 від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об'єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що кредитна спілка не пред'явила вимогу до поручителя в межах шести місяців з часу виникнення права на таку вимогу. Порука-це строкове зобов'язання і його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя.

Керуючись ст. 303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 178 042,42 грн. заборгованості за кредитним договором, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 178 042,42 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: