Справа №484/4970/14-ц 07.10.2015 07.10.2015 07.10.2015
Справа № 484/4970/14-ц
Провадження № 22-ц/784/2335/15 Суддя першої інстанції: Закревський В.І.
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» (далі - ПСП «Корпорація») за участю третьої особи - Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПСП «Корпорація України» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому на підставі державного акту належить земельна ділянка загальною площею 8,08 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради, Первомайського району. 14 жовтня 2004 року з ПСП «Корпорація України» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди від 15 квітня 2005 року за №56.

У листопаді 2013 року йому стало відомо про те, що існує додаткова угода від 1 грудня 2008 року до договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії договору до 10 років, тобто до 1 грудня 2018 року.

Посилаючись на викладене та на відсутність волевиявлення, а саме його підпису в додатковій угоді від 1 грудня 2008 року, позивач просив суд визнати недійсною вказану додаткову угоду та зобов'язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 вересня 2004 року Серія НОМЕР_1 належить земельна ділянка загальною площею 8,08 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4).

14 жовтня 2004 року між ПСП «Корпорація України» та ОСОБА_4 укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки, строком на 7 років (а.с.5-6).

Договір зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді, Первома1йського району, Миколаївської області 15 квітня 2005 року за р.№56.

1 грудня 2008 року між ПСП «Корпорація України» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до вказаного вище договору оренди землі в якій сторони погодилися на продовження строку дії договору з 1 грудня 2008 року до 1 грудня 2018 року (а.с.7 звор.).

Зазначена додаткова угода зареєстрована у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді, Первомайського району Миколаївської області 5 травня 2005 року за р.№66.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вичинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що додаткову угоду не підписував.

За положеннями статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши про це докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Миколаївського відділення Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз № 144 від 21 травня 2015 року, вирішити питання «чи виконано підпис в графі «Орендодавець» в додатковій угоді від 1 грудня 2008 року, рукою ОСОБА_4, або іншої особою з успадкуванням почерку ОСОБА_4 не надається можливим. В описовій частині вказаного висновку зазначено, що при проведенні порівняльних досліджень підпису від імені ОСОБА_4 з зразками почерку та підписів ОСОБА_4 виявлені окремі збіги та розбіжності ознак у кількості, недостатній для якогось категоричного висновку про автентичність цього підпису (а.с.63-66).

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.

Враховуючи наведене, районним судом зроблено вірний висновок про недоведеність позовних вимог та обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності є безпідставними, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, ухваленого відповідно до закону.

Таким, чином, апеляційна скарга відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: