Справа №464/16/15-ц
пр.№ 4-с/464/7/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Жили М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2014 року ВП № 45653287, про арешт коштів боржника від 15.12.2014 року ВП № 45653287 та визнати незаконними його дії; зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 2-1453 від 01.10.2014 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова. В обґрунтування скарги зазначав, що 24.12.2014 року ним отримано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. про арешт коштів боржника від 15.12.2014 року ВП № 45653287, винесену в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1453 від 01.10.2014 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості 571 166,77 дол. США по тілу кредиту, 51 741,86 дол. США по простроченому тілу кредиту, 21 871,01 дол. США за нарахованими процентами, 99 069,55 дол. США за простроченими процентами та 2 685 309,83 грн. пені. Вважає дану постанову незаконною, оскільки вона суперечить чинному законодавству, зокрема в ній не зазначено суми коштів, яка підлягає арешту всупереч вимог Інструкції з примусового виконання рішень. Крім того, зазначав, що він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про порушення державним виконавцем вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». Неотримання даної постанови привело до порушення його прав. Він не зміг виконати рішення суду у строк, наданий для добровільного виконання, внаслідок чого державний виконавець виніс постанови про стягнення з нього виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що збільшило суму заборгованості, яку він має сплатити.

Передставник скаржника скаргу підтримав, просив вимоги задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження ВП № 45653287, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. від 01.12.2014 року ВП № 45653287 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1453 від 01.10.2014 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості 571 166,77 дол. США по тілу кредиту, 51 741,86 дол. США по простроченому тілу кредиту, 21 871,01 дол. США за нарахованими процентами, 99 069,55 дол. США за простроченими процентами та 2 685 309,83 грн. пені.

Частиною 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 45653287 вбачається, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження 02.12.2010 року були направлені на адресу реєстрації та фактичного проживання боржника ОСОБА_1 та вручені останньому 05.12.2014 року та 13.12.2014 року відповідно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не було допущено порушень норм Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги скаржника у частині визнання такої постанови й дій державного виконавця незаконними задоволенню не підлягають.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що боржником ОСОБА_1 у наданий державним виконавцем строк рішення суду виконано не було, а тому державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України розпочато примусове виконання такого та вжито ряд заходів, спрямованих на його виконання.

Так, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. від 15.12.2014 року ВП № 45653287 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № 7301 в ПАТ «Адьфа-Банк» та арешт на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту, та належать боржнику ОСОБА_1

В силу норм ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

У відповідності до ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Виходячи із п. 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за № 512/5, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Як вбачається зі змісту постанови про арешт коштів боржника від 15.12.2014 року, державним виконавцем не зазначено в ній суми коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника були допущені порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведених обставин, вимоги скаржника щодо визнання постанови про арешт коштів боржника незаконною, її скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 6, 19, 22, 23, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 293, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України - задовольнити частково.

Визнати неправомірнрою та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. про арешт коштів боржника від 15.12.2014 року ВП № 45653287.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. при прийнятті постанови про арешт коштів боржника від 15.12.2014 року ВП № 45653287.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, у відсутності якої така була постановлена, - протягом того ж строку з дня отримання її копії до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції.

Суддя: