Справа № 202/8418/15-ц
Провадження № 2/202/4974/2015
01 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним, -
Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що згідно свідоцтва про право власності на житло позивачу ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. 2 грудня 2008 року померла дружина ОСОБА_2 і сестра ОСОБА_1, ОСОБА_5. Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року за ОСОБА_1 визнане право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2. Інша частина вказаної квартири в розмірі ? частини належить на праві власності ОСОБА_2. В травні 2015 році позивачі випадково дізналися про те, що їх майно таємним чином переоформлено на відповідача ОСОБА_3 та належить йому на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.12.2014 року, що посвідчене Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, хоча жодних правочинів щодо свого майна позивачі не вчиняли, перехід їх майнових прав третім особам не здійснювався.
В судовому засіданні представник позивачів поданий позов підтримав в повному обсязі та на його задоволенні наполягав.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа в судове засідання не зявилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.07.1993 року №Ж-1836 позивачу ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.
Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права приватної власності в порядку спадкування за заповітом, за позивачкою ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 02.12.2008 року, на ? частину квартири АДРЕСА_1 іншим співвласником майна залишився ОСОБА_2.
Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, судом 4 листопада 2015 року, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 про забезпечення доказів було постановлено ухвалу про витребування з третьої особи по справі - Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4: копії свідоцтва про придбання ОСОБА_3 нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.12.2014 року, що зареєстроване в реєстрі за №2680 та копію акту державного виконавця відповідного відділу ДВС про проведення прилюдних торгів. Однак жодних документів, які б підтверджували наявність цих документів або їх копій третьою особою суду не надано.
ОСОБА_6 територіального управління юстиці у Дніпропетрвоській області підтверджується факт відсутності проведення будь-яких прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.
Законом України «Про виконавче провадження» визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111 , 85 Закону). Відповідно до положень означених нормативно-правових актів державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).
Системний аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).
При цьому, безпосередньо правила та процедура проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 р. № 745/4038., що затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. N 68/5 (далі - Тимчасове положення).
Відповідно до вимог зазначеного Тимчасового положення визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: 1) правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); 2) правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); 3) правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).
Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.
Такий висновок повністю кореспондується із нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361, ст. 34 Закону України "Про нотаріат").
Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів є різновидом угоди купівлі-продажу майна, то така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.
Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме вищеназваним Тимчасовим положенням. Відповідно до п. 7.4. Тимчасового положення спори, що виникають при реалізації нерухомого майна, вирішуються у судовому порядку.
Таким чином, під час розгляду позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.
Все вищезазначене у своїй сукупності дає підстави суду вважати, що жодних актів відділами Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Дніпропетровській області не складалися, жодних прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 не провадилося.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 203, 215, 657 Цивільного кодексу України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 224 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна недійсним - задовольнити в повному обсязі.
Визнати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна від 25.12.2014 року, що видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 за реєстровим №2680 про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 недійсним.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз