Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/12526/15-ц

Провадження № 2/185/6375/15

24 грудня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий суддя - Бабій С. О.,

при секретарі судового засідання Шмик К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 23.09.2003 уклали договір довічного утримання, за яким до відповідача перейшло право власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, в свою чергу відповідач зобов'язувався забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, проте свої зобовязання не виконує,тому позивач прохає розірвати вказаний договір в частині укладення його між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи в його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Таким чином, суд доходить висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати Цивільний кодекс України від 16.01.2003 № 435-IV, що набув чинності з 01.01.2004, оскільки правовідносини виникли 23.09.2003 та не припинилися з набуттям чинності Цивільним кодексом України.

Згідно із ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

23.09.2003 між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4М, зареєстровано в реєстрі за № 5425, за яким до ОСОБА_2 від ОСОБА_3, ОСОБА_1 перейшло право власності на квартиру, що розташована за адресою: вул. Промислова, б. 2, кв. 8, м. Павлоград, взамін чого ОСОБА_2 зобовязувалася надавати довічне забезпечення /а.с. 5/.

13.01.2005 помер ОСОБА_3, про що 14.01.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 74 /а.с. 6/.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України в цій частині (утримання ОСОБА_2 ОСОБА_3) договір довічного утримання припинився.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

З огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд доходить висновку, що є відповідач дійсно не виконує п. 6 Договору довічного утримання, не забезпечує доглядом позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Щодо іншої вимоги позивача про визнання права власності на спірну частину квартири, що розташована: вул. Промислова, 2/8, м. Павлоград, суд доходить висновку, що ця вимога є контекстною відносно вимоги про розірвання договору довічного утримання, оскільки визнання договору довічного утримання відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України передбачає набуття позивачем (відчужувачем) права власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Керуючись, ст. ст. 610,611, 744, 755, 756 Цивільного кодексу України, 3, 11, 60, 61, 174, 212-214 Цивільного процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Договір довічного утримання, укладений 23 вересня 2003 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 5425, в частині укладення його між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом. Суддя С.О. Бабій