Справа № 2-2470/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарях Шутяк З.С., Семків Х.І., Лелик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовязків покупця, визнання права власності на квартиру, скасування реєстрації та виселення,

у с т а н о в и в:

У серпні 2011 року ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_7, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 ( в даний час ОСОБА_2), ОСОБА_9, ОСОБА_3, третіх осіб без самостійних вимог приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, застосування наслідків недійсності правочину та переведення на нього прав та обовязків покупця.

Як на підставу позовних вимог зазначав, що 11 серпня 2004 року він, ОСОБА_6, та його донька ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 11 листопада 1995 року набули право приватної власності в розмірі по 1/2 частки кожний на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно серія СВС №101890, номер витягу 4412310 від 11 серпня 2004 року.

В результаті шахрайських дій зі сторони доньки ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на отримання чужого майна, усвідомлюючи незаконність дій, останні шляхом обману та зловживання довірою заволоділи його, ОСОБА_6, паспортом громадянина України. В подальшому ОСОБА_10 предявив даний паспорт для отримання в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, виготовленого шляхом незаконної нотаріальної дії нотаріально посвідченого доручення від його, ОСОБА_6, імені, яке б уповноважувало ОСОБА_8 розпоряджатись належним йому майном, а саме 1/2 часткою вищевказаної квартири АДРЕСА_2, хоч достовірно знав про відсутність в нього, ОСОБА_6, наміру та бажання для надання такого доручення.

Отримавши доручення, яке містило неправдиві відомості, ОСОБА_10 передав його ОСОБА_8, а остання використала його для укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Зокрема, 04 жовтня 2004 року ОСОБА_8 в приміщені нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 по вул. Коперніка,47 в м. Львові, використавши підроблене доручення, уклала з ОСОБА_9, ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, достовірно знаючи про відсутність в її батька бажання на надання такого доручення.

Після укладення цього договору купівлі-продажу ОСОБА_9 та ОСОБА_3 набули право приватної власності на вказану квартиру в рівних частках, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності серія СВН №207925 від 05 листопада 2004 року та серія СВН №207925 від 05 листопада 2004 року.

Зазначені факти встановлені в обвинувальному висновку прокуратури Шевченківського району м. Львова, копія якого долучена до позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Він, позивач, не підписував та не надавав доручення своїй доньці ОСОБА_8 для вчинення вищезазначених дій, тому доручення ВВК №549732 від 02 жовтня 2004 року та відповідно договір купівлі-продажу від квартири від 04 жовтня 2004 року не відповідають чинному законодавству.

У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору).

Як вбачається з наданих суду доказів, згода на вчинення щодо надання довіреності ним, ОСОБА_6 своїй доньці ОСОБА_8 відсутня, відповідно відсутня і згода на вчинення правочину щодо продажу належної йому частки квартири ОСОБА_9

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином він, ОСОБА_6, має право витребувати з чужого володіння належне йому майно.

Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Його, ОСОБА_6, який мав у приватній власності 1/2 частину вищевказаної квартири, не повідомили про намір продати іншу половину цієї квартири, яка належала його доньці ОСОБА_8, чим позбавили права на викуп такої частки.

Положеннями ч.4 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Одночасно позивач зобовязаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Факт існування порушення продажу частки у праві спільної часткової власності є очевидним, а тому він, позивач, вважає, що на нього також повинно бути переведено права та обовязки покупця на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка належала іншому співвласнику, а саме: його доньці ОСОБА_8, яка порушила вимоги ст. 362 ЦК України.

З огляду на такі факти просив постановити рішення, яким:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2004 року в частині продажу 1/2 частки квартири, яка належала йому, ОСОБА_6;

- перевести на нього, ОСОБА_6, права та обовязки покупця на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 та була продана ОСОБА_9 і ОСОБА_3;

- визнати за ним, позивачем, право власності на квартиру АДРЕСА_2;

- зобовязати ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за ним, ОСОБА_6, право власності на квартиру №30 по вул. Лінкольна.39 в м. Львові;

- зобовязати ВГІР Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області провести реєстрацію його, ОСОБА_6, в квартирі АДРЕСА_1;

- зобовязати ВГІР Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстрації ОСОБА_9 і ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1;

- виселити ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1;

- вселити його, ОСОБА_6, в квартиру АДРЕСА_1.

В процесі судового розгляду ухвалою судового засідання від 28 жовтня 2011 року

до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, яке в подальшому було перейменовано на Шевченківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року позивач ОСОБА_6 був виключений з числа учасників процесу у звязку з його смертю, яка настала 12 червня 2012 року, та до участі в справі в порядку правонаступництва було залучено в якості позивача ОСОБА_1, на користь якої ОСОБА_6 10 лютого 2011 року склав заповіт та вона є його спадкоємцем.

Крім цього, ухвалою судового засідання від 04 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_9 був виключений з числа відповідачів у звязку зі смертю, яка настала 31 липня 2013 року.

В жовтні 2014 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11 подав заяву про уточнення позовних вимог та просить постановити рішення, яким:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2004 року в частині продажу 1/2 частки квартири, яка належала ОСОБА_6;

- перевести на ОСОБА_1, як правонаступника ОСОБА_6, права та обовязки покупця на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 та була продана ОСОБА_9 і ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_1, як правонаступником ОСОБА_6, право власності на квартиру АДРЕСА_2;

- скасувати реєстрацію та виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1;

- покласти на відповідачів витрати по оплаті судового збору і на інформаційно- технічне забезпечення процесу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, в долученому до справи письмовому поясненні та в заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 (до одруження - ОСОБА_8І.) в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 в минулому належала на праві власності її бабці по материній лінії. В листопаді 1995 року бабця подарувала вказану квартиру в рівних частках їй, ОСОБА_2, та її батькові ОСОБА_6 При житті її батько зловживав алкогольними напоями, не приймав участі в оплаті за житлово-комунальні послуги та вони вирішили з ним продати спірну квартиру. До приватного нотаріуса ОСОБА_4 для оформлення довіреності в жовтні 2004 року вона не ходила, а ходив батько ОСОБА_12 та її чоловік ОСОБА_10, з яким на той час вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від нотаріуса її чоловік приніс довіреність на право представництва інтересів батька та 04 жовтня 2004 року вона уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого продала спірну квартиру ОСОБА_9 та ОСОБА_3 Після укладення цього договору вони на протязі 2-3 днів звільнили квартиру та батько перейшов жити до співмешканки в гуртожиток на вул. Тичини в м. Львові. Через деякий час спочатку до неї, а пізніше до її батька, стала звертатись позивачка ОСОБА_1, яка є колишньою невісткою приватного нотаріуса ОСОБА_4, з проханнями писати в правоохоронні органи заяви на ОСОБА_13, щоб посадити останнього у вязницю. Позивачка ОСОБА_1 мала сильний вплив на її батька, вона забрала в нього телефон та при житті батько їй повідомляв, що хоче відмовитись від позову. В даний час ОСОБА_1 бажає отримати від неї 8 500 доларів США, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_14 в судовому засіданні додатково пояснила, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 04 жовтня 2004 року був укладений з відома і згоди ОСОБА_6 Останній зловживав спиртним, з ним було важко проживати і це було основним мотивом для продажу квартири. ОСОБА_6 передав доньці свій паспорт для зняття з реєстрації з проданої квартири та в подальшому проживав у своєї співмешканки. Крім цього, позивачем ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 362 ЦК України не внесено на депозитний рахунок грошові кошти для сплати вартості частини квартири. При предявленні позову також пропущений строк позовної давності та з цих підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 було відомо про продаж 04 жовтня 2004 року його донькою квартири АДРЕСА_1. Його батько ОСОБА_9, який помер 30 липня 2013 року, розповідав, що ОСОБА_6 приблизно тиждень після продажу разом з ним проживав в спірній квартирі та він ніколи не казав, що не знає про продаж квартири. Фактично за купівлю квартири вони з батьком заплатили 16 000 доларів США, однак в договорі купівлі-продажу була вказана менша сума з метою сплати державного мита в меншому розмірі. В даний час в спірній квартирі він, ОСОБА_3, не зареєстрований та не проживає, а проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить у задоволенні позову відмовити.

Аналогічні пояснення в заперечення позову дала в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3А адвокат ОСОБА_15

Представник ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судові засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Представник Шевченківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та в матеріалах справ міститься лист з проханням проводити розгляд справи за його відсутності.

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судові засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та 07 вересня 2011 року подав до суду письмове пояснення, зі змісту якого вбачається, що позов він вважає безпідставним та в його задоволенні просить відмовити.

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судові засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_14. відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_15, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати, житловою площею 13,8 кв.м та кухні з комунальними вигодами. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого СУШАТ «Весна» від 17 лютого 1995 року, вказана квартира належала на праві власності бабці відповідача ОСОБА_2 по материній лінії ОСОБА_16. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори 11 листопада 1995 року, ОСОБА_16 подарувала, а відповідач ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_8І.) та її батько ОСОБА_6 прийняли в дар в рівних частках, тобто по 1/2 частці вищевказаної квартири.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_14, долученою до справи копією договору дарування квартири від 11 листопада 1995 року та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались.

Судом також встановлено, що 04 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 (на час укладення договору ОСОБА_8І.), яка діяла від свого імені та на підставі доручення, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 02 жовтня 2004 року в реєстрі за №2410, від імені свого батька ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, який діяв від свого імені та на підставі доручення, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 01 жовтня 2004 року в реєстрі за №3818, від імені свого батька ОСОБА_9, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №3852. В п.3 вказаного договору зазначено, що продаж квартири вчинено за 9776 грн.

У звязку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 прокуратурою Шевченківського району м. Львова в 2006 році проводилось досудове розслідування в кримінальній справі №183-0747, за наслідками якого 27 грудня 2006 року було складено обвинувальний висновок про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 190 ч.2, 364 ч.1, 366 ч.1 КК України, та ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 190 ч.2, 358 ч.1 КК України, та матеріали вказаної кримінальної справи було скеровано на розгляд в суд. В ході досудового розслідування було проведено ряд судово-почеркознавчих експертиз, згідно з якими, зокрема, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 в довіреності від 02 жовтня 2004 року, якою було уповноважено діяти від його імені ОСОБА_8, виконано не самим ОСОБА_6, не ОСОБА_8, а іншою особою.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року дана кримінальна справа була повернута прокуророві Шевченківського району м. Львова для організації проведення додаткового розслідування. Після цього, вказана кримінальна справа для розгляду в суд не скеровувалась та в даний час в провадженні СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП України у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 0000458 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України. Будь-якій особі підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення органом досудового слідства не оголошено.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_11, долученими до справи копіями вищевказаних обвинувального висновку в кримінальній справі №183-0747 від 27 грудня 2006 року, постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року в справі №1-13/2008р., відповіді слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 26.052015 року №16/13-6591 та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 258 цього Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Положеннями ч.4 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Одночасно позивач зобовязаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до приписів ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до положень ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, предявлений у кримінальному провадженні, час від дня предявлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частинами 3 та 4 ст. 267 цього Кодексу визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що оспорюваний спочатку позивачем ОСОБА_6, а відтак позивачем ОСОБА_1, як його правонаступником, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 був укладений 04 жовтня 2004 року. Про укладення цього договору ОСОБА_6 стало відомо відразу після його укладення, тобто в жовтні 2004 року. Однак ОСОБА_6 з відповідним позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в суд не звертався.

Після скерування в суд обвинувального висновку в кримінальній справі №183-0747 про обвинувачення ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_17 в лютому 2007 року ОСОБА_6 подав в рамках цієї кримінальної справи цивільний позов про відшкодування збитків, завданих злочином, в якому просив зобовязати вказаних осіб відновити його порушення права на квартиру і компенсувати моральну шкоду, або стягнути з них солідарно 200 000 грн. у відшкодування матеріальних збитків та 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року вказана кримінальна справа разом із цивільним позовом через неповноту і неправильність проведеного слідства була повернута прокуророві для організації додаткового розслідування та на новий розгляд в суд до даного часу не скеровувалась.

В першій половині 2011 року ОСОБА_6 звертався в суд із позовом про визнання частково недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 липня 2011 року вказаний позов був залишений без розгляду з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, тобто через його повторну неявку в судове засідання.

З новим аналогічним позовом ОСОБА_6, від імені якого в порядку передоручення від імені представника ОСОБА_1 діяв ОСОБА_7, звернувся в суд 11 серпня 2011 року, тобто після спливу строків позовної давності, передбачених названими вище нормами ЦК України.

Відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду подані заяви, які долучені до матеріалів справи, в яких останні просять застосувати до позовних вимог ОСОБА_6 правонаступником якого є позивач ОСОБА_1, позовну давність.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

При цьому суд також приймає до уваги те, що ні позивачем ОСОБА_6, ні його правонаступником ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 362 ЦК України не вносились на депозитний рахунок грошові кошти для сплати вартості частини квартири при переведенні прав та обовязків покупця.

Доводи позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_11 в підтримання позовних вимог є непереконливими, вони не спростовують висновків суду, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 4, 15, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 232, 256, 257, 258, 260, 261, 265, 267, 321, 362, 363, 387, 388, 655, 656, 657 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовязків покупця, визнання права власності на квартиру, скасування реєстрації та виселення відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_18