УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до корпорації «Украгротех», третя особа - відділ Держземагенства у Христинівському районі Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 1,73 га, розташована в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

01 лютого 2005 року між позивачем та корпорацією «Украгротех» було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 5 років, який 01 лютого 2006 року було зареєстровано в Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Позивач зазначав, що в 2011 році договірні відносини між ним та відповідачем припинились. Про відмову в продовженні строку дії договору оренди землі позивач повідомив відповідача в усній формі.

14 листопада 2012 року позивач надіслав на адресу генерального директора корпорації «Украгротех» письмову заяву про повернення земельної ділянки у зв'язку із наміром обробляти її самостійно.

У 2013 році позивачу стало відомо, що 12 грудня 2010 року відповідач без його згоди уклав новий договір оренди землі та зареєстрував його у відділі Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області.

Умовами вищезазначеного договору передбачено, що позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку в платне користування строком на 10 років.

Позивач зазначав, що спірний правочин він не підписував та не уповноважував інших осіб на його підписання, тому просив визнати недійсним договір оренди землі від 12 грудня 2010 року, зареєстрований 12 червня 2012 року в відділі Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області та витребувати від відповідача належну йому на праві власності земельну ділянку площею 1,73 га.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 12 грудня 2010 року, зареєстрований 12 червня 2012 року в відділі Держкомзему у Христинівському районі Черкаської області.

Витребувано від корпорації «Украгротех» на користь ОСОБА_3 належну останньому земельну ділянку площею 1,73 га, розташовану в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2014 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 18 квітня 2014 року № 1/194 підпис від імені ОСОБА_3 у договорі оренди землі від 12 грудня 2010 року в графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою, тому дійшов висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору оренди недійсним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що позивач протягом 2012 - 2014 року отримував орендну плату у вигляді зерна пшениці, кукурудзи, соняшника та ячменю, що не заперечувалось останнім, тому вважав, що позивач погодився з умовами договору оренди землі від 12 грудня 2010 року.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи.

Судом встановлено, що на підставі державного акта на землю від 22 серпня 2002 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,73 га, розташована в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 лютого 2005 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Украгротех» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, який 01 лютого 2006 року зареєстровано в Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 31.

14 листопада 2012 року ОСОБА_3 надіслав на адресу генерального директора корпорації «Украгротех» письмову заяву про припинення дії договору оренди від 01 лютого 2005 року та повернення земельної ділянки у зв'язку із наміром обробляти її самостійно.

На вказану заяву ОСОБА_3 підприємство відповіді не надало.

12 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Украгротех» було укладено новий договір оренди землі, який 12 червня 2012 року зареєстровано у відділі Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області за № 01329.

Умовами вищезазначеного договору оренди передбачено, що ОСОБА_3 передав корпорації «Украгротех» належну йому на праві власності земельну, розташовану в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області ділянку, в платне користування строком на 10 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

За положеннями ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 18 квітня 2014 року № 1/194 підпис від імені ОСОБА_3 в договорі оренди землі від 12 грудня 2010 року в графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою (а. с. 75-77).

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_3 зазначав про те, що підписи в акті приймання-передачі земельної ділянки б/н, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17 листопада 2010 року та в клопотанні про проведення державної реєстрації договору оренди виконані не ним, а іншою особою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернув, та не врахував, що позивач не укладав спірний договір оренди землі та він не підписував акти приймання-передачі земельної ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17 листопада 2010 року та клопотання про проведення державної реєстрації договору оренди; не встановив всі фактичні обставини справи та не з'ясував, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко