Справа № 369/2829/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/5121/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 06.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь за заборгованість за кредитним договором №0 від 08 серпня 2008 року по кредиту, процентам у розмірі 70 848,49 доларів США та пені у розмірі 5 956 грн. 72 коп., з яких: 67 500,60 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 332,20 доларів США за строк з 20 червня 2014 року по 25 лютого 2015 року; 3 347,89 доларів США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 21 липня 2014 року по 24 лютого 2015 року; 735,29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 21 червня 2014 року по 25 лютого 2015 року; 5 221,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з наступними змінами, внесеними додатковими угодами. Згідно умов договору банк надав позичальнику кредит у сумі 70 000 доларів США, а останній зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати відсотки за користування коштами. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_2 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентами протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до умов розділу 6 кредитного договору та п. 2.2. договору поруки позивач направив відповідачам вимоги від 24 грудня 2014 року про необхідність усунення порушень, однак, відповідачі вимоги банку не виконали.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 70 848,49 дол. США та пеню у розмірі 5 956,72 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у розрахунку, взятому до уваги судом, відсутні всі дати погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за користування ним після виникнення заборгованості. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі кредиту. Під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не було розглянуто питання про дотримання розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошовим накопичень, комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 27 лютого 2008 року та № 2 від 21 липня 2010 року.

Згідно умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у сумі 70 000 доларів США, а відповідач зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1, а з 21 липня 2010 року шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 794,53 дол. США, але у будь-якому випадку повернути кредит в повному обсязі не пізніше 10 серпня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.5. банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку, код Банку (МФО) 351005.

08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 222496, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року.

24 грудня 2014 року ПАТ "Укрсиббанк" направляв відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень за кредитним договором, однак дані вимоги останніми не виконані.

Згідно розрахунку наданого позивачем та виписки по кредитному договору, станом на 25 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 серпня 2008 року (в системі обліку банку договір № 1) складає: по кредиту та процентам у розмірі 70 848,49 доларів США, що станом на 25 лютого 2015 року за курсом НБУ 28.291218 грн. за 1 дол. США еквівалентно 2 004 390 грн. 08 коп. та пені у розмірі 5 956 грн. 72 коп., з яких: 67 500,60 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 332,20 доларів США за строк з 20 червня 2014 року по 25 лютого 2015 року; 3 347,89 доларів США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 21 липня 2014 року по 24 лютого 2015 року; 735,29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 21 червня 2014 року по 25 лютого 2015 року; 5 221,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином передбачений кредитним договором обов'язок по поверненню кредиту, у зв'язку з чим порушує права ПАТ «УкрСиббанк». ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язаний нести солідарну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Стаття 553 ЦК України визначає що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ «Укрсиббанк», у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначає, що позивач не зазначив всі дати погашення нею тіла кредиту та відсотків за користування ним після виникнення заборгованості. Однак, всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надала належних доказів того, що нею здійснювалися платежі по погашенню заборгованості і вони не були враховані позивачем. Крім того, суд першої інстанції дав оцінку доводам відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості. Будь-які докази, які спростовують висновки суду в цій частині, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі їй кредиту. Однак, ОСОБА_2 здійснювала платежі за кредитним договором по погашенню тіла кредиту та відсотків, про що сама зазначає в апеляційній скарзі та запереченнях на позовну заяву. А отже, зазначені доводи відповідача спростовуються її власними поясненнями.

Доводи апеляційної скарги в частині не врахування в розрахунку банку частини квитанцій по яких відповідачем здійснювалось погашення кредиту, колегія суддів не може взяти до уваги, виходячи з наступного.

Квитанція № 19705 від 25.02.2010 року на яку посилається апелянт (а.с. 218) не стосується предмету спору, оскільки відповідно до даної квитанції сплачено кредитну заборгованість за кредитом отриманим 04.04.2007 року в ПАТ "Альфа-Банк (а.с. 130).

Інші квитанції на які посилається апелянт, як на такі, що не враховані банком (а.с. 219 на звороті) не можуть бути підтвердженням сплати кредитної заборгованості, оскільки відповідно до даних квитанцій відповідач вносив кошти на власний рахунок, а не сплачував заборгованість за кредитом, про що свідчить графа призначення платежу в наданих суду квитанціях (а.с. 124 -141).

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.