АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Побірченко Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Будкепітал Ю Ей» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю» Будкепітал Ю Ей» , поданою його представником Телешевим Сергієм Павловичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи своїх вимоги тим, що він у період з 28 січня 2014 року по 06 лютого 2014 року працював у відповідача на посаді менеджера зовнішньоекономічної діяльності. За весь період роботи жодного разу відповідач не здійснював виплату заробітної плати та при звільненні не здійснив розрахунок, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2014 року позов про стягнення заробітної плати було задоволено. На виконання вказаного рішення відповідач здійснив виплату грошових коштів 05 вересня 2014 року, які він отримав 06 вересня 2014 року. У подальшому за заявою представника відповідача заочне рішення було скасовано, а позовну заяву за заявою позивача було залишено без розгляду. Враховуючи те, що грошові кошти були виплачені йому з затримкою, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7533,18 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати в розмірі 182,77 грн та моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкепітал Ю Ей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7 533, 18 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати у сумі 182, 77 грн та 1 000 грн - на відшкодування моральної шкоди

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене без встановлення обставин, які мають значення для справи, судом не враховано того, що саме з вини позивача відповідач при звільненні не виплатив усіх належних позивачу суму у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник ТОВ «Будкепітал Ю Ей» - Каленіченко Р.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"(далі Закон) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. ст. 2, 7 Закону).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 28 січня 2014 року по 06 березня 2014 року працював у ТОВ "Бедкепітал Ю Ей" на посаді менеджера зовнішньоекономічної діяльності.

За період роботи позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 1903,89 грн, але не виплачена при звільненні.

У зв'язку з невиплатою нарахованих коштів позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року позовні вимоги було задоволено і з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8 940 грн та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

05 вересня 2014 року відповідачем було направлено поштовим переказом на ім'я позивача грошові кошти у розмірі 1903, 89 грн, які позивач одержав у повному обсязі.

У подальшому ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року заочне судове рішення було скасовано, ухвалою суду від 27 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду на підставі його заяви.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 березня 2014 року по 05 вересня 2014 року у розмірі 7533, 18 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із наявності вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачеві, позивачем доведено факт порушення його прав з боку відповідача.

Враховуючи те, що з 06 березня 2014 року по 05 вересня 2014 року існувала заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем, була погашена вона лише 05 вересня 2014 року, суд вважав за можливе задовольнити позовні вимоги позивача і в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 182, 77 грн, відповідно до розрахунку, наданого позивачем.

Враховуючи характер діянь відповідача, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що позивачу, завдано моральну шкоду і її розмір становить 1000 грн.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись в повному обсязі не може з наступних підстав.

Постановою Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до наказу № 7 від 12 березня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з посади менеджера зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "Бедкепітал Ю Ей" за прогул без поважних причин з першого дня прогулу - 06 березня 2014 року.

Зазначаючи про те, що вина підприємства відсутня у затримці розрахунку з ОСОБА_1, відповідач послався на лист від 12 березня 2014 року, яким повідомив позивача про необхідність отримання трудової книжки та заробітної плати.

ОСОБА_1 були підписані касові ордери на отримання грошових коштів, а потім ці підписи перекреслені, що не заперечувалось позивачем (а.с. 38-40).

Листом від 24 березня 2014 року ОСОБА_1 було запропоновано надати розрахункові реквізити для безготівкового перерахування належних йому до виплат сум.

Сам по собі факт відсутності даних про отримання позивачем поштової кореспонденції від відповідача не свідчить про вину останнього у затримці розрахунку при звільненні. Відповідач вжив всіх необхідних заходів для виконання свого обов`язку по проведенню розрахунку з позивачем, а тому несвоєчасність проведення такого розрахунку відбулася лише з волі позивача.

ОСОБА_1 пред'явивши вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку будь-яких доказів, які б містили інформацію про відмову відповідача виплатити нараховану заробітну плату, не надав.

Отже відповідач здійснив вичерпний перелік дій по дотриманню вимог ч.1 ст.116 КЗпП України для перерахування коштів належних позивачу при його звільненні з роботи, а тому відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з роботи,компенсації за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні вина відповідача в затриманні такого розрахунку.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини щодо вини відповідача у затримці виплати сум, належних позивачу при звільненні, не надав належної оцінки діям самого позивача та передчасно вважав встановленим наявність у діях відповідача вини щодо невиплати розрахункових сум позивачці, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегіясуддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю» Будкепітал Ю Ей , подану його представником Телешевим Сергієм Павловичем, задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Будкепітал Ю Ей» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді