Номер провадження: 22-ц/785/2345/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції про усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття арешту з майна,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-5), в якому просив усунути перешкоди у здійсненні права власності - звільнити автомобіль марки Мерседес-Бенц модель 312D, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить йому, з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 29.11.2012 року.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що арешт накладено на виконання виконавчого листа № 2-5922/11 від 04.09.2012 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 303 000 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, в спосіб продажу на прилюдних торгах.

Арешт накладено для стягнення судових витрат.

29.04.2013 року судові витрати позивачем було сплачено. Однак, державним виконавцем 07.05.2013 року було припинено лише розшук автомобіля, арешт не знято. Відповідач пояснює, що не сплачено виконавчий збір відповідно до постанови державного виконавця від 15.04.2013 року.

25.11.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Отже, підстави для арешту відпали, а позивач не може розпоряджатися своїм майном, що змусило звернутися до суду.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивача підтримала позов.

Представник відповідача, як зазначено в рішенні суду, заявив про розгляд справи без його участі та надав письмові заперечення, в яких вказував, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", що не передбачає зняття арешту з рухомого майна боржника та посилався на вимоги ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" і зазначив, що інформації щодо відсутності боргу за виконавчим документом у відповідача не має.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року в позовних вимогах ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року, в якій просить скасувати рішення суду від 16.12.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, ОСОБА_4 є власником автомобіля Мерседес-Бенц 312D, 1997 року випуску д/з НОМЕР_1 (а. с. 8).

Постановою № В-11/1595 державного виконавця 1-го Суворовського відділу ДВС ОМУЮ від 29.11.2012 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-5922/11 від 04.09.2012 року виданому Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 303 000 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, шляхом продажу на прилюдних торгах, стягнення судових витрат в сумі 606,67 грн. (а. с. 11).

Постановою № В-11/1595 державного виконавця 1-го Суворовського відділу ДВС ОМУЮ від 29.11.2012 року накладено арешт на все майно та кошти ОСОБА_4 (а. с. 13).

Державним виконавцем 1-го Суворовського відділу ДВС ОМУЮ винесено постанову від 26.03.2013 року про розшук майна боржника, а саме - автомобіля Мерседес-Бенц 312D, 1997 року випуску, д/з НОМЕР_1 (а. с. 14).

15.04.2013 року державним виконавцем 1-го Суворовського відділу ДВС ОМУЮ винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 30 360,67 грн. (а. с. 15).

07.05.2013 року постановою припинено розшук майна боржника у зв'язку зі сплатою в повному обсязі судових витрат в сумі 606,67 грн. та перерахування їх за призначенням (а. с. 16).

25.11.2013 року державним виконавцем 1-го Суворовського відділу ДВС ОМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 2 постанови вказано - припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 17).

Доказів зняття арешту з майна боржника суду не надано.

Враховуючи вищенаведені правовідносини, суд встановив, що вони виникли з приводу дій державного виконавця, оскарження яких встановлено в іншому порядку.

Щодо предмету позову, суд зазначив, що відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач, враховуючи встановлені судом правовідносини, має право звернутись до суду в порядку ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 383 ЦПК України, тобто, він невірно вибрав спосіб захисту.

Щодо позовної вимоги про зняття арешту з майна боржника на підставі ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", то вона не відповідає закону, так як позивач і є боржником по виконавчому провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають та, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-59, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, відмовив в задоволенні позову.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі встановлених обставин у справі, наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини у справі, правомірно виходив з того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, та він відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 383 ЦПК України має право звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, подавши до суду відповідну скаргу, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", що арешт майна може бути знятий за рішенням суду, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, ці доводи, враховуючи системний аналіз ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", не спростовують висновки суду першої інстанції.

Також судова колегія не приймає до уваги інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони стосуються суті спору. Проте, враховуючи підстави з яких відмовлено позивачеві в задоволенні позову (невірно обраний спосіб захисту), вони не спростовують висновки суду.

Таким чином, враховуючи наведене, встановлені обставини у справі, надані докази, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 необхідно відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції про усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття арешту з майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич