Справа № 447/3687/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/1990/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ВДВС Миколаївського РУЮ на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Рудки І.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду в задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило ВДВС Миколаївського РУЮ. В апеляційній скарзі представник стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що боржником не вчинено жодних дій на добровільне виконання рішення суду. Стверджує, що державним виконавцем вжито всіх примусових заходів для виконання рішення, а саме проведено перевірку майнового стану боржника, скеровано вимогу про надання інформації щодо наявності рухового та нерухомого майна, джерел отримання доходів, наявності відкритих рахунків в банківських установах. Стверджує, що боржник своїми діями ухиляється від виконання виконавчих документів та чинить перешкоди щодо повного та своєчасного їх виконання. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов"язань за рішенням.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що заявником не подано доказів ухилення боржника від виконання зобов"язань за виконавчим листом.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у зв"язку з наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов"язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов"язань, покладених на нього ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на погашення боргу, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)."

Державним виконавцем до подання не долучено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов"язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, а є лише голослівне посилання на факт ухилення від виконання та на невиконання зобов"язань. (а.с.1-2)

Враховуючи наведене, відсутність даних щодо направлення боржнику та отримання боржником вимоги від 27.05.2014 року, не долучення до апеляційної скарги апелянтом будь-яких доказів на спростування висновків суду, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ВДВС Миколаївського РУЮ відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.