УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АгроМакс», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «АгроМакс» (далі - ТОВ «Агромакс») укладено договір у вигляді відновлювальної кредитної лінії № 646/4-370 на суму 800 000 грн. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором того ж дня між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 04 березня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 1 526 325 грн 89 коп. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у спосіб, встановлений ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 214, 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 14 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Агромакс» укладено договір у вигляді відновлювальної кредитної лінії № 646/4-370 на суму 800 000 грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитними коштами терміном до 13 серпня 2009 року.

З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру № 28, загальною площею 68,50 кв. м, житловою площею 40,8 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за № 2594.

Також встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2012 року відмовлено в позові ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «АгроМакс» про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків від 07 березня 2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «АгроМакс», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АгроМакс» заборгованість у розмірі 950 156 грн 72 коп.

Зобов'язання за кредитним договором ТОВ «АгроМакс» виконані не були.

Згідно з витягом із Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 12 листопада 2014 року № 19592620 державну реєстрацію ТОВ «АгроМакс» припинено з 12 листопада 2014 року за рішенням засновників, а саме - ОСОБА_3 (а. с. 177-178).

Ухвалюючи рішення про відмову в зверненні стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що договір іпотеки є припиненим у зв'язку з ліквідацією юридичної особи боржника та припиненням основного зобов'язання.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Встановлено, що іпотекою за спірним договором іпотеки забезпечувалося повне виконання боржником зобов'язань перед іпотекодержателем, що виникають з кредитного договору та додаткових угод до нього, в т.ч. щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені та штрафів, відшкодування збитків іншої заборгованості за договором кредиту (п. п. 1.1, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 договору).

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не врахували, що ТОВ «АгроМакс» порушило умови кредитного договору, не сплачуючи належним чином обумовлені кредитним договором платежі, позивачем виконано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що на час звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з даним позовом, ТОВ «АгроМакс» (засновником та керівником якого була ОСОБА_3) ліквідовано не було, а державну реєстрацію припинення юридичної особи проведено лише 24 листопада 2014 року за рішенням засновників, зокрема, ОСОБА_3

Крім того, судами не взято до уваги, що заборгованість в рахунок забезпечення якої було укладено договір іпотеки, стягнута за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків від 07 березня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак