Справа № 303/3817/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

за участю представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Закарпатського РУ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов'язання в іноземній валюті по договору споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського РУ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов'язання в іноземній валюті по договору споживчого кредиту. Свої вимоги мотивує тим, що 21.06.2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати йому кредитні кошти через касу в сумі 41000,00 доларів США у вигляді не поновлюваної лінії на строк з 21.06.2006 року по 18.06.2021 року. Абзац другий п.1.1 даного договору порушує норми ЦК України, оскільки єдиним законним платіжним засобом на території України є гривня. Банк порушив істотну умову договору, що стосується його предмету - отримання кредиту в іноземній валюті, він не мав юридичного права видати кредит особі, яка не має ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті. Крім того позивач зазначає, що після підписання кредитного договору банк перестав виконувати свої зобов'язання, вказані в договорі кредитні кошти позивачу видано не було. В зв'язку з цим позивач просить визнати недійсним абзац другий п.1.1 Кредитного договору та визнати припиненим зобов'язання в іноземній валюті по даному договору з моменту його підписання.

Рішенням Мукачівського міськрайнного суду Закарпатської області від 20 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що, судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неправильно встановлено фактичні обставини справи та дано їм невірну правову оцінку.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти такої заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, -21.06.2006 року між позивачем ОСОБА_4 та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати йому кредитні кошти через касу в сумі 41 000,00 доларів США у вигляді не поновлюваної лінії на строк з 21.06.2006 року по 18.06.2021 року на наступні цілі: придбання будинку в сумі 35000 доларів США, оплату страхових платежів в сумі 6000 доларів США.

Відповідно до абзацу другого п.1.1 даного Договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, позичальник повинен надати банку кошти у сумі 497,50 доларів США.

Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-ІП кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93.

Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

При розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.03.2011 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Вказані висновки узгоджуються з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді