Справа № 318/1904/14-ц Номер провадження №2/318/2/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Петрова В.В.

при секретарі Александрові М.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

15.03.2012 р між сторонами було укладено кредитний договір № R5В на суму 99 000 грн зі сплатою 33 % річних та кінцевим строком погашення до 25.09.2016 р. Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, виплатити інші зобовязання у строках та на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобовязання виконав повністю. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість в сумі 135 771 грн 80 коп, яка складається з наступного:

- 82 390,39 грн заборгованість за кредитом;

- 22 245,66 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 16 980,83 грн пеня по відсоткам;

- 14 154,92 грн пеня по кредиту.

Позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість в сумі 135 771 грн 80 коп. та судовий збір в сумі 1 006 грн. 77 коп.

До судового засідання позивач не зявився, просять розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач до судового засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала частково.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

25.09.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № R5В, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 99 000 грн (а.с.5-11), отримування кредиту також підтверджується меморіальним ордером № 42800 від 25.09.2012 року (а.с.15)

03.02.2014 р позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.16)

У відповідності зі ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 532 ЦК України зазначає, що місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі.

Частина 2 ст. 536 ЦК України регламентує, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Частина 1 ст. 550 ЦК України зазначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання ) (ст..610 ЦК України) Статтею 611 ЦК України зазначаються правові наслідки у разі порушення зобовязання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України)

Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. (ч.1 ст.1054 ЦК України)

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідача ОСОБА_1М . виникла заборгованість в сумі 135 771 грн 80 коп, яка складається з наступного:

- 82 390,39 грн заборгованість за кредитом;

- 22 245,66 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 16 980,83 грн пеня по відсоткам;

- 14 154,92 грн пеня по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с 87)

Суд приймає до уваги Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», у відповідності до якого Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах 3, 4 ст. 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. (що безпосередньо стосується п.п.7.1 кредитного договору щодо пені у розмірі 0,5 % в день від суми невиконаних зобовязань).

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 82 390,39 грн та заборгованість за відсотками в сумі 22 245,66 грн., а всього 104 636 грн 05 коп, в іншій частині необхідно відмовити, оскільки сума нарахованої пені за кредитом та відсотками є значно завищеною. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням № 20461 від 06.05.2014 р. (а.с. 1), тому з відповідача згідно до ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору, що складає 1 006 грн. 77 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 532, 533, 549-551, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 88,209, 213, 214, 215, 256 ч. 2 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», що розташована за адресою: бул.Т.Шевченка/ вул.Пушкіна,8/26 м.Київ, розрахунковий рахунок 00 в ПАТ «ВТБ Банк»,код банку 321767, код ЕДРПОУ 14359319 заборгованість в сумі 104 636 (сто чотири тисячі шістсот тридцять шість) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, витрати на сплату судового збору в сумі 1 006 (одна тисяча шість) грн. 77 коп. на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», що розташована за адресою: бул.Т.Шевченка/ вул.Пушкіна,8/26 м.Київ, розрахунковий рахунок 00 в ПАТ «ВТБ Банк»,код банку 321767, код ЕДРПОУ 14359319.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подане протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:ОСОБА_3