Справа № 186/151/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бондарьової Г. М.

секретар Кобка Т.В.

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1,представника позивача-відповідача ОСОБА_2-адвоката ОСОБА_3,позивача-відповідача ОСОБА_4, її та позивачів-відповідачів ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 представника-адвоката ОСОБА_7 ,представника позивача відповідача ОСОБА_8 міської ради ОСОБА_9,представника третьої особи у справі органу опіки та піклування ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Першотравенську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2,ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 до ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,третя особа орган опіки та піклування-виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області,третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням,зустрічним позовом ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 до ОСОБА_2,ОСОБА_1 в її інтересах та до ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 про визнання осіб такими ,що втратили право користування житловим приміщенням ,виселення зазначених осіб з квартири , зняття їх з реєстрації у спірній квартирі та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,за позовом Першотравенської міської ради до ОСОБА_4,ОСОБА_5,Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ,треті особи Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство,ОСОБА_2,ОСОБА_1 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановив:

24 січня 2014 року ОСОБА_2,ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_11 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,третя особа орган опіки та піклування-виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області,третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання ОСОБА_4,ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 Л.О. такими,що втратили право користування житловим приміщенням, посилались на те, що вони,позивачі, та їх неповнолітній син- Семенов С.В., постійно мешкають у квартирі АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_2 з 1999 року, ОСОБА_1 з 2005 року, неповнолітній ОСОБА_11 З 2006 року. Також, 21.02.06 року судом було визнано право користування спірним жилим приміщенням за померлим 21 вересня 2008 року ОСОБА_12 Вікторовичем-батьком позивача та ОСОБА_2,позивачем, в якості піднаймачів, під час проживання у спірному житлі ніхто своїх прав на житло не заявляв, претензій не пред'являв, намірів заселитися до житла не мав. У підтвердження своїх слів позивачі надали комісійний акт приватного підприємства Комунальщик-4 від 22.01.2014 року.

В суді позивачі та їх представник підтримали свої позовні вимоги та позовні вимоги Першотравенської міської ради,не визнавши позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, проти позову заперечували.

08.04.2014 року,з врахуванням уточнених позовних вимог від 08 січня 2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Першотравенського міського суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2,ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_13 про визнання їх такими,що втратили право користування житлом-квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна у м.Першотравенську Дніпропетровської області як піднаймачів,виселення їх з зазначеної квартири як піднаймачів ,зняття ОСОБА_2 з реєстрації у спірній квартирі як піднаймача ,та усунення їм перешкод у користуванні зазначеною квартирою.В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на те, що починаючи з 1995 по 2000 роки вони проживали в Росії, навідуючись до квартири два, три рази на рік. До 1996 року в квартирі мешкав брат ОСОБА_6 ОСОБА_14 в Росії ОСОБА_14 перебували за характером роботи ОСОБА_6 Повернувшись з Росії у 2000 році виявили, що в квартирі проживають ОСОБА_12 та ОСОБА_2 Погрожуючи життю ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_5 ОСОБА_12 змусив ОСОБА_4 дати згоду на його реєстрацію у спірній квартирі. 21.02.2006 року Першотравенський міський суд визнав за ОСОБА_12 та ОСОБА_2 право користування спірною квартирою № 51 будинку № 19 по вулиці Гагаріна у м.Першотравенську, як піднаймачів, та відмовив в задоволенні вимог про визнання права на житлове приміщення у повному обсязі, так-як це позбавить неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 права на житло. На данний час ОСОБА_4 та ОСОБА_6 іншого житла не мають і проживають на винайманих квартирах. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2( неповнолітній на час подіїї) проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх неповнолітньою дитиною ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 у винайманій квартирі, також власного житла не мають.

В суді позивачі та їх представник повністю підтримали свої позовні вимоги ,не визнавши позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1О,,а також не визнавши позовні вимоги Першотравенської міської ради.

07.05.2014 року Першотравенська міська рада Дніпропетровської області звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5,Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,треті особи Першотравенське МЖКП,ОСОБА_2 ,ОСОБА_1, з позовом про визнання ОСОБА_4,ОСОБА_5такими, що втратили право користування житловим приміщенням,зокрема квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна м.Першотравенська Дніпропетровської області ,з зобовязанням Першотравенському міському відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти їх з реєстрації у спірній квартирі. В обгрунтування своїх позовних вимог Першотравенська міська рада посилається на те, що квартира АДРЕСА_1, не приватизована, знаходиться у комунальній власності, основний квартиронаймач ОСОБА_17 померла та виписана 10.08.1993 року. Відповідно до ордеру № 10349 виданого на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14.11.1990 року дозволено заняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік наймача, ОСОБА_14 1974 року народження- син наймача, ОСОБА_6 1968 року народження- син наймача. Після смерті основного наймача не було укладено нового договору найму жилого приміщення. З 1995 року ОСОБА_6 не мешкають у спірній квартирі і не використовують житло за призначенням.

В суді позовні вимоги Першотравенської міської ради підтримала їх представник.

Представник відповідача ОСОБА_8 міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився,про день розгляду справи повідомлений.

Представник третьої особи Першотравенського міського житлово-комунального підприємства в судове засідання не зявився,надана заява про слухання справи у його відсутність.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає обґрунтованими позовні вимоги лише Першотравенської міської ради.

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими слідуючи факти та відповідні їм правовідносини.

В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була виділена ОСОБА_17 на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14.11.1990 року та видано ордер № 10349, відповідно до якого, дозволено зайняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік наймача, ОСОБА_14 1974 року народження- син наймача, ОСОБА_6 1968 року народження- син наймача. Наймач ОСОБА_17 померла, знята з реєстрації 10.08.1993 року, ОСОБА_18- чоловік наймача знятий з реєстрації 26.11.1993 року, ОСОБА_14- син наймача ОСОБА_17,який на момент її смерті перебував на службі в армії,був після закінчення служби знову зареєстрований у спірній квартирі 09 грудня 1994 року та знятий з реєстрації 28.10.1997 року, ОСОБА_6 - син наймача знятий з реєстрації 17.10.1995 року. Відповідно до виписки виданої приватним підприємством Комунальщик-4 від 19.02.2014 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4- невістка наймача, ОСОБА_5- онук наймача, ОСОБА_2-піднаймач.(а.с.6 том.3)

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що після смерті матері чоловіка- Ігнатьєвої Л.М. та арешту батька чоловіка ОСОБА_18 у спірній квартирі залишився проживати брат чоловіка- Ігнатьєв О.В. ,який дав згоду на вселення свого брата- Ігнатьєва В.В. та членів його родини, жінки- Ігнатьєвої Л.О. та сина- Ігнатьєва С.В. у 1995 році. У жовтні 1995 року ОСОБА_6 знявся з реєстрації у зв'язку з виїздом до місця роботи до м. Донецьк. В подальшому за характером роботи ОСОБА_6 виїхав до Росії і з ним поїхала ОСОБА_4 та їх неповнолітній син. В квартирі залишився ОСОБА_14, який зловживав спиртними напоями, тому ОСОБА_14 були змушені забрати його до Росії де він і помер у 1997 році. У 1998 році ОСОБА_14 пустили до квартири квартирантів, а саме ОСОБА_19 з родиною отримавши від нього суму еквівалентну 1000 доларів США. Повернувшись до місця постійного проживання у 2000 році ОСОБА_14 виявили, що у їх квартирі проживає ОСОБА_12 з сином, а ОСОБА_19 у квартирі не має. ОСОБА_12 пояснив ОСОБА_14, щоб за поясненнями звертались до жінки ОСОБА_19 Також ОСОБА_4, пояснила, що ОСОБА_12 на той час був кримінальним авторитетом і погрожував їй і родині розправою в разі, якщо вона спробує звернутись до міліції або до суду з метою виселити його з квартири, що пояснює відсутність звернень від ОСОБА_4 до міліції і суду про відновлення свого порушеного права. У 2006 році під тиском ОСОБА_12 ОСОБА_4 погодилась зареєструвати обох ОСОБА_12 батька і сина у своїй квартирі. Рішенням суду від 21.02.2006 року ОСОБА_12 та ОСОБА_2 отримали право користування спірною квартирою в якості піднаймачів та право зареєструватись у даній квартирі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що проживає у спірній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_2 та неповнолітнім сином ОСОБА_11 з 2005 року зі слів чоловіка знає, що він з батьком мешкав у спірній квартирі з 1999 року. Яким чином і на якій підставі ОСОБА_12 та ОСОБА_2 потрапили до спірного житла пояснити не змогла.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто жила поряд з ОСОБА_4, а тепер поряд з ОСОБА_12. У 1996 році ОСОБА_4 здали квартиру родині ОСОБА_19. ОСОБА_19 хотіли купувати квартиру, але не отримавши на неї документів у 1999 році виїхали з квартири. У 1999 році в квартиру заїхали ОСОБА_12 та ОСОБА_2 яким чином отримали ключі свідок не знає, але двері не ламали, провели капітальний ремонт.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_4 має неприязнені стосунки так-як ОСОБА_4 взяли з нього гроші в сумі 3000 доларів США за продаж спірної квартири, а документи не оформили і гроші не повернули. В підтвердження передачі грошей ОСОБА_4 ніяких документів, розписок надати не може. Свідок з сім'єю проживав у спірній квартирі у ОСОБА_4 до 1999 року, а потім переїхав. Спірне житло не залишили пустувати і можливо передали ключі ОСОБА_2, детальніше може пояснити колишня дружина ОСОБА_21 бо вона займалася передачею ключів вони були у неї.

Свідок ОСОБА_21суду показала,що в неї неприязні відносини з ОСОБА_4,так як ОСОБА_4 взяли у них гроші в сумі 3000 доларів США за продаж спірної квартири,а документи не оформили і гроші не повернули.В підтвердження передачі грошей ОСОБА_4 ніяких документів ,розписок надати не може. Вони з чоловіком та дітьми проживали у спірній квартирі до 1999 року а потім знайшли іншу квартиру і переїхали .Ключі від квартири вона віддала ОСОБА_12 за його проханням,який розпитував у неї про спірну квартиру,а вона його відсилала до ОСОБА_4,яких вони,ОСОБА_21 не змогли знайти,а ОСОБА_12 прийшов до неї та сказав,що він знайшов ОСОБА_4 і вони дозволили віддати йому ключі від квартири,тому вона і віддала ОСОБА_12 ключі від спірної квартири.

Свідок у справі ОСОБА_15 суду показала,що вона з 2012 року зустрічалась з ОСОБА_5 та народила від нього сина ОСОБА_16,ІНФОРМАЦІЯ_7,потім вони посварилися ,а десь приблизно з рік як вони з ОСОБА_5 помирились та стали проживати сумісно на винайманій квартирі разом з сином ОСОБА_22,свого житла не мають,вона є інвалідом 2 групи, також має тяжку хворобу їх сумісний син ОСОБА_22 ,який потребує значного та тривалого лікування.

ОСОБА_4, відносно пояснень свідків ОСОБА_21 пояснила, що домовлялась з ОСОБА_19 тільки про здачу квартири на тривалий термін і отримала від нього гроші в сумі 1000 доларів США за здачу квартири на три роки. А так-як за квартиру був борг половиною отриманих грошей вона сплатила заборгованність. Також, пояснила, що дійсно приходила до спірної квартири коли там вже мешкали ОСОБА_12 і казала, що звернеться до суду, це було у 2000 році, а потім почалися погрози зі сторони ОСОБА_12 і вона вирішила кинути спроби повернути собі право користування квартирою.

При розгляді справи в суді в 2006 році за позовом ОСОБА_12 та ОСОБА_2 їй було категорично запевнено та розяснено ,що вона втратила право на житло,фінансових можливостей для звернення за юридичною допомогою вона не мала.

Про можливість відновити своє право на спірну квартиру довідалася у лютому 2014 року, після звернення до суду ОСОБА_2.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2006 року позовні вимоги ОСОБА_12 та ОСОБА_2 про визнання за ними права користування спірною квартирою як за членами сімї ОСОБА_4 були задоволені частково,зокрема за ОСОБА_2 та ОСОБА_12 було визнано право користування зазначеною квартирою в якості піднаймачів житлового приміщення,де наймачами є ОСОБА_4 з членом сімї ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2,та зобовязано відділ у справах громадянства,іміграції та реєстрації фізичних осіб Першотравенського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати ОСОБА_12 та ОСОБА_2 у зазначеній спірній квартирі в якості піднаймачів даного житлового приміщення.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України,-перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже в суді встановлено,що ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_8 на час зазначених подій був неповнолітньою дитиною і в силу свого віку не міг захистити своє право на житло. Більше того,зазначені факти свідчать про те,що він навіть не міг знати про те, що він є членом сім'ї наймача квартири за місцем своєї реєстрації і має право проживати в ній. Тому суд вважає,що ОСОБА_5 не мав змоги своєчасно реалізувати та відновити своє право на житло уже після досягнення ним повноліття. Зазначені обставини свідчать про те,що в суді підтверджено доводи позивача ОСОБА_5 та його представника про те,що про порушене його право на житло у спірній квартирі ОСОБА_5 дізнався лише після звернення ОСОБА_2 до суду у лютому 2014 року після отримання ним заявлених ОСОБА_12 позовних вимог на спірну квартиру.

Зокрема, зазначені доводи ОСОБА_5 та його представника ніким та нічим не спростовані в суді.

Отже в суді встановлено,що позивач у справі ОСОБА_5 не пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права,не втратив право користування спірною квартирою,та має право разом з матірю ОСОБА_4,як членом його сімї,проти чого він не заперечує,користування

спірною квартирою та вони мають право вимагати визнання піднаймачів такими ,що втратили право користування квартирою,їх виселення та мають право вимагати усунення перешкод у користуванні ними спірною квартирою,тобто суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині позовних вимог є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині зняття з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_2 як піднаймача суд вважає їх необгрунтованими , у їх задоволенні слід відмовити ,так як до компетенції суду не відносяться питання зняття з реєстрації фізичних осіб, належна юридична особа,зокрема Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ,до компетенції якої відноситься вирішення питання зняття фізичної особи з реєстрації, позивачами в позові не зазначено,позовних вимог про зобовязання зняття з реєстрації особи до належного відповідача позивачами не заявлено.

Разом з тим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зняття ОСОБА_2 як піднаймача з реєстрації у спірній квартирі є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення,яке набрало законної сили ,про позбавлення права власності на житлове приміщення,або права користування житловим приміщенням,про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи викладені пояснення сторін, пояснення свідків, проаналізувавши всі матеріали справи суд вважає,що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав:

- Відповідно до ст. 91 Житлового кодексу України,- Наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом.Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у звязку з тимчасовим виїздом всієї сімї.

Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Відповідно до ст. 92 Житлового кодексу України,- Договором піднайму може бути передбачено, що разом з піднаймачем у надаване йому жиле приміщення вселяються і члени його сімї. Подальше вселення піднаймачем членів сімї допускається лише за згодою наймодавця, наймача та інших осіб.

Відповідно до ст. 99 Житлового кодексу України,- Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_2 ,ОСОБА_1 та ОСОБА_11 є піднаймачами спірної жилої квартири, а піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Таким чином ОСОБА_11 є неналежними позивачами у даній справі ,яким не належить право вимоги по пред'явленому ними позову до ОСОБА_5 які є наймачами спірного житла.

Також суд вважає,що слід відмовити у задоволенні позовних вимог Першотравенської міської ради з наступних підстав:

- Відповідно до п.2 ст. 71 Житлового кодексу України,- При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до ст. 78 Житлового кодексу України,- Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обовязки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сімї наймача, він зобовязаний забезпечити належне утримання приміщення. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 99 цього Кодексу. Члени сімї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обовязки за договором найму цього приміщення.

Таким чином у виконання вищезазначених норм права ОСОБА_5 від'їзжаючи за умовами та характером роботи ОСОБА_6, використовуючи своє право на здачу житла у піднайом, зробили це.

Крім того відповідно до ч.3 ст.17 Закону України Про охорону дитинства, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.2,3 ст.17 Закону України Про охорону дитинства, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та

житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже,як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_11 фактично проживають у спірній квартирі з 1999 року, як на момент їх вселення так і на момент винесення рішення судом 21 лютого 2006 року про визнання права користування спірним житлом за ОСОБА_1 як піднаймачами безстроково, ОСОБА_4 рішенням суду визнана наймачем спірної квартири разом з неповнолітнім членом сімї ОСОБА_5 .Оскільки в спірній квартирі проживали ОСОБА_1 , за якими рішенням суду було визнано право користування спірною квартирою як за піднаймачами безстроково ,що також стало поважною причиною тривалого непроживання у квартирі ОСОБА_4,визнаної рішенням суду від 21.02.2006 року наймачем спірної квартири з неповнолітнім членом сімї ОСОБА_5

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 ,як уже вище зазначено судом,був неповнолітнім у 2006 році,тому не міг належним чином захистити свої права на житло, в суді встановлено,що ОСОБА_5 не пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх житлових прав ,про порушення яких він дізнався в лютому 2014 року після звернення ОСОБА_1 до суду.,ОСОБА_5 не оспорює право своєї матері ОСОБА_4 на користування спірною квартирою.

З врахуванням викладеного суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню,а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ,ОСОБА_1. та позовних вимог Першотравенської міської ради слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення понесених нею документально підтверджених судових витрат у справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 243,60грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209, 210, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ,ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 про визнання ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 про визнання їх такими,що втратили право користування житловим приміщення квартирою № 51 в будинку № 9 по вулиці Гагаріна міста Першотравенська Дніпропетровської області відмовити.

У задоволенні позову Першотравенської міської ради про визнання ОСОБА_4,ОСОБА_5 такими ,що втратили право користування квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна міста Першотравенська Дніпропетровської області та зобовязання Першотравенському міському відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти їх з реєстрації з даної квартири -відмовити,

Позов ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_2,ОСОБА_1, ОСОБА_11 такими,що втратили право користування квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна міста Першотравенська Дніпропетровської області , виселення із зазначеної квартири,зняття їх з реєстрації у зазначеній квартирі та усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням- зазначеною квартирою - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2,ОСОБА_1,ОСОБА_11 такими,що втратили право користування житловим приміщенням-квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна міста Першотравенська Дніпропетровської області.

Виселити ОСОБА_2,ОСОБА_1 ,ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_3.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна у місті Першотравенську Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати у справі в сумі 243(двісті сорок три)гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_23