Справа № 712/5834/15ц
Провадження № 2/712/1964/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14 червня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 150 000 грн., що в еквіваленті становить 18 773, 47 доларів США. 01 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору позики про продовження терміну дії договору до 01 липня 2014 року. Факт передачі і повернення грошей підтверджують письмовою розпискою. За умовами договору відповідач щомісячно повинен сплачувати проценти в розмірі 30% річних. Відповідачем порушено договірні зобовязання у вигляді несвоєчасної оплати чергових зобовязань по сумі позики, тому за невиконання договірних зобовязань відповідачем, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2015 року позовні вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 180200 грн., з яких: 150000 грн., сума позики, 18500 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період з лютого по грудень 2014 року; 9395 грн. - 3% річних за період з лютого 2014 року по грудень 2014 року; 2305 грн. інфляційних витрат та судовий збір в сумі 1802 грн., а всього 182002 грн. Однак рішення суду не виконано, боргові зобовязання не погашено. В звязку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду, просив стягнути з відповідача 30% річних у розмірі 18 750 грн., індекс інфляції 49 800 грн., а всього 68 550 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання грошового зобовязання 30% річних у розмірі 30000,00 грн., індекс інфляції 53 700 грн., а всього 83 700 грн. та судовий збір в розмірі 837 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 лютого 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 180 200 грн., з яких 150 000 грн.,- сума позики, 18500 грн. відсотки за користування грошовими коштами за період з лютого 2014 року по грудень 2014 року, 3395 грн. 3% річних за період з лютого 2014 р. по грудень 2014 року; 2305 грн. інфляційних витрат та судовий збір в сумі 1802 грн., а всього 182002 грн.

Станом на час розгляду справи рішення суду відповідач не виконав та не сплатив вищевказані кошти.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на те, що строк дії договору позики між сторонами закінчився 1.07.2014 року, а тому його умови на даний час не діють. По даному договору борг, відсотки, інфляційні вже стягнуті за рішенням суду.

Суд не погоджується із вищевказаними твердженнями виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором . Ці підстави визначені у статтях 599, 600, 606-609 ЦК. У зазначених правових нормах відсутня така підстава припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, а тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником , не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Дана правова позиція підтверджена і практикою Верховного Суду України ( Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57 гс10, від 04 липня 2011 р. у справі № 3-65 гс11, від 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс-11 від 23 січня 2012 року у справі № 3-142 гс 11.

Крім того, у своїх запереченнях представник відповідача вказує на відсутність вини у діяхвідповідача щодо сплати заборгованості, оскільки на даний час у нього описано все майно, яке належить йому на праві власності і якого достатньо для погашення заборгованості, але внаслідок дій (бездіяльності) державних виконавців, майно не реалізовується.

Проте, дані твердження не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до статті 607 ЦК України зобовязання припиняється неможливість його виконання у звязку з обставиною , за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобовязання , несе відповідальність за наявності її вини ( умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом . Особа є невинуватою , якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. ( ст. 617 ЦК).

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України, слід враховувати особливості правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідком прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями , а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої.

Поряд з цим суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення 3% річних, а не 30% про що просить позивач, оскільки три відсотки річних повинні нараховуватись на основну суму боргу , без урахування вже нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами , якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

Як вбачається із договору позики, укладеного між сторонами за користування грошовими коштами позичальник щомісячно сплачує позикодавцю проценти в розмірі 30 % річних щомісячно від суми заборгованості до 14 числа місяця, що слідує за звітним ( п.2.6) тобто договором визначено стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачено статтею 536 ЦК України, в той же час позивач просить стягнути кошти за прострочення виконання грошового зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, розмір яких визначений законом - три відсотки річних.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Розрахунок трьох відсотків річних: сума боргу 150 000 грн. х 3% річних/365 днів х 243 днів прострочки = 2996 грн.

Суму боргу з урахуванням індексу інфляції суд розраховує на підставі індексу інфляції за кожний місяць прострочення:

січень 2015 р. - сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 103,1 % 154650 грн.; 154650 грн. -150 000 грн. = 4650 грн.;

лютий 2015 р. сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 105,3% = 157950 грн.; 157950 грн. -150 000 грн. = 7950 грн.;

березень 2015 р. сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 110,8 % = 166200 грн.; 166200 грн. -150 000 грн. = 16200 грн.;

квітень 2015 р.- сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 114,8% =171000 грн.; 171 000 грн. - 150 000 грн. = 21000 грн.;

травень 2015 р. - сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 102,2 % = 153300 грн. ; 153300 грн. - 150 000 грн. = 3300 грн.;

червень 2015 р. - сума боргу 150 000 грн. х індекс інфляції 100,4 % = 150 600 грн. ; 150600 грн.-150 000 грн. = 600 грн.

Всього : 4650 грн. +7950 грн. + 16200 грн. + 21000 грн. + 3300 +600 =53700 грн.

Також з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача збір в розмірі 566 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 526, 589, 590, 651 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 2 996,00 грн. (дві тисячі девятсот девяносто шість гривень), інфляційні в сумі 53 700,00 грн. (пятдесят три тисячі сімсот гривень), а всього 56 696,00 (пятдесят шість тисяч шістсот девяносто шість).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 566,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: