Провадження № 4-с/161/78/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

заявника - ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

зацікавленої особи ОСОБА_3В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, уточненою скаргою, в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на обґрунтування вказавши, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, яке набрало законної сили 18.11.2014 р. її та неповнолітніх дітей було виселено з квартири АДРЕСА_1. З часу набрання рішенням законної сили вона отримала лише одне повідомлення про виконавчі дії заплановані на 02.04.2015 року, але вони не відбулися, оскільки державним виконавцем було встановлено, що в квартирі на постійній основі мешкає її чоловік -ОСОБА_7, який є членом її сімї і відносно якого рішення щодо виселення з квартири не приймалося. 16.07.2015 р. державним виконавцем проводилися виконавчі дії з її примусового виселення з квартири, проте про час і дату проведення виконавчих дій вона повідомлена не була. Таке повідомлення державним виконавцем було залишено в дверях її квартири 15.07.2015 р. в той час, як вона разом з дітьми знаходилася в м. Києві. 15.07.2015 р. державному виконавцю було передано письмову заяву про відкладення виконавчих дій, запланованих на 16.07.2015 р., оскільки діти знаходяться на медичному обстеженні в м. Києві, проте державний виконавець М.М. Мондровський приступив до проведення виконавчих дій, які тривали 16-17 липня 2015 року. Державний виконавець проник до квартири шляхом злому вхідних замків, не враховуючи того, що в квартирі знаходиться ОСОБА_7, відносно якого рішення про виселення немає. Внаслідок незаконного проникнення до квартири з неї пропали грошові кошти в сумі 9000 доларів США, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості. Державний виконавець передав їх речі на збереження ОСОБА_8, належним чином не переконався чи має остання безпечне місце для їх зберігання. ОСОБА_8 помістила речі в місце не придатне для зберігання, де вони змокли, поцвіли та втратили свою вартість. Таким чином, державний виконавець не забезпечив схоронність їхніх речей та грошей. Крім того, під час проведення виконавчих дій були порушені права малолітніх дітей в їх присутності було застосовано фізичне насилля до ОСОБА_3 для його виселення, а також до них самих. 27.07.2015 р. державним виконавцем Мондровським М.М. було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що вказані постанови винесені без дотримання норм чинного законодавства. Просить суд визнати вищевказані дії державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 неправомірними; постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2015 р. відносно ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 визнати незаконними та скасувати.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у письмовій скарзі. Крім того, заявник ОСОБА_1 суду пояснила, що не памятає чи отримувала вона постанову про відкриття виконавчого провадження та повідомлення про здійснення примусового виселення, заплановані на 02.04.2015 р. та 29.04.2015 р. Наявність поштових повідомлень про отримання нею вказаних документів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, пояснити не може.

Представник заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи викладені в уточненій скарзі підтримав, також суду пояснив, що вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки державний виконавець здійснив проникнення до квартири без відповідного судового дозволу на це. Крім того, державний виконавець в порядку ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був звернутися до суду за розясненням куди має бути виселено заявницю з дітьми, проте цього не зробив. Державний виконавець передчасно виніс постанови про закриття виконавчого провадження, оскільки в квартирі на теперішній час залишилися речі заявниці, дітей та ОСОБА_3

Державний виконавець Першого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 скаргу не визнав, суду пояснив, що боржники рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про їх виселення добровільно, в наданий для цього строк, не виконали, у звязку з чим було призначено їх примусове виселення. Про проведення виконавчих дій з примусового виселення 16.07.2015 року заявниця ОСОБА_1 була повідомлена належним чином 14.07.2015 р. в дверях її квартири він залишив письмове повідомлення. 15.07.2015 р. заявниця через свого представника ОСОБА_2 направила на адресу ДВС заяву про відкладення виконавчих дій, запланованих на 16.07.2015 р., пославшись на знаходження разом з дітьми в м. Києві. Проте підстав для відкладення виконавчих дій він не вбачав, виконавчі дії не відклав. Виконавчі дії з примусового виселення заявниці та її неповнолітніх дітей проводилися 16 та 17 липня 2015 року. Під час проведення виконавчих дій чоловік заявниці ОСОБА_7 чинив перешкоди у їх проведенні, що знайшло відображення у складених ним актах. Виконавчі дії щодо ОСОБА_3 ним не проводилися, оскільки він у виконавчому документі не зазначений, ніякого законного відношення до спірної квартири не має. Він (державний виконавець) насильство до ОСОБА_3 та дітей заявниці не застосовував, також в його присутності таке насильство не застосовувалося. Вважає, що при проведенні виконавчих дій з примусового виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ним були дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Зацікавлена особа ОСОБА_7 вважає скаргу такою, що підлягає до задоволення, в судовому засіданні надав пояснення по суті аналогічні поясненням заявниці та її представника.

Представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради вважає скаргу такою, що підлягає до задоволення, оскільки під час проведення виконавчих дій з примусового виселення малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 були порушені їх права. Вважає, що права малолітніх дітей були порушені і самим їх виселенням з квартири, оскільки їм не надано інше житлове приміщення для проживання. Під час проведення виконавчих дій вона була присутня, оскільки до участі у виконавчому провадження Служба у справах дітей була залучена державним виконавцем Мондровським М.М.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі,дослідивши виконавче провадження, суд приходить до наступного.

Ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2014 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 було виселено з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Вказане рішення суду набрало законної сили 18.11.2014 року і на теперішній час не скасовано.

10.12.2014 р. на підставі вищевказаного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2014 р. було видано виконавчий лист (а.с. 31), який 16.01.2015 року поступив на примусове виконання до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення про примусове виселення у строк до п'ятнадцяти днів та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За даним виконавчим листом постановами старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_12 від 20.01.2015 року були відкриті виконавчі провадження (а.с. 24, 27, 29), боржникам надано строк на добровільне виконання протягом 14 днів з моменту винесення постанови.

Дані постанови ОСОБА_1 як боржником та як представником малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 отримані, про що у матеріалах виконавчого провадження містяться відповідні поштові повідомлення.

В добровільному порядку рішення суду боржниками виконано не було, що визнано заявницею ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує примусово.

Старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ, ОСОБА_12 примусове виконання рішення з виселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 призначалося двічі на 02.04.2015 року та на 29.04.2015 року, про що боржникам було направлено відповідні листи, які були ними отримані

Проте в примусовому порядку 02.04.2015 року, 29.04.2015 року рішення суду про виселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 так і не було виконано.

Державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 примусове виконання рішення з виселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 було призначено на 16.07.2015 року, об 11.00.

Як слідує з ч. 3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Судом встановлено, що повідомлення про примусове виконання рішення з виселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 було 14.07.2015 року залишено державним виконавцем М.М. Мондровським в дверях вищевказаної квартири (а.с. 41-42).

Це повідомлення боржником ОСОБА_1 отримано не було, оскільки на цей час вона разом з дітьми знаходилася в м. Києві (а.с. 5), внаслідок чого не змогла бути присутньою у час, призначений для проведення виконавчих дій, тобто станом на 11.00 16.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_13 щодо визнання незаконними дій державного виконавця з неповідомлення її як боржника про день і час примусового виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановами державного виконавця Мондровського М.М. від 27.07.2015 року на підставі п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв»язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/2362/14 від 10.12.2014 року (а.с. 93-95).

Частиною 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється. Її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.

З пояснень заявника ОСОБА_1 та державного виконавця Мондровського М.М., наданих в судовому засіданні, слідує, що як на час винесення постанов про закриття виконавчого провадження, так і на час розгляду справи в суді, в спірній квартирі залишилися речі боржників.

За таких обставин суд вважає, що державним виконавцем Мондровським М.М. постанови про закриття виконавчого провадження у звязку із виконанням виконавчого документу у повному обсязі є передчасними, вони підлягають скасуванню.

Що стосується інших вимог заявниці ОСОБА_1, то суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 9 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

У разі якщо рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню державний виконавець зобовязаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідного зберігання особі, визначеній державним виконавцем

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Судом встановлено, що під час проведення виконавчих дій з примусового виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 державним виконавцем було складено акт опису і арешту майна, під час проведення виконавчих дій 16-17 липня 2015 року були присутні поняті, представники органів внутрішніх справ, представник Служби у справах дітей Луцької міської ради, представник ЖКП №№ 3; державним виконавцем було визначено особу для відповідального зберігання майна боржників ОСОБА_8, описане майно передано на зберігання останній.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ані заявницею, ані її представником не надано належних та припустимих доказів того, що державним виконавцем не було вжито заходів щодо збереження майна боржників, що внаслідок саме його дій або бездіяльності майно боржників було втрачено (викрадено) або зіпсовано.

Так само заявницею та її представником не надано належних та припустимих доказів того, що проведення виконавчих дій щодо примусового виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 супроводжувалося застосуванням насильства з боку державного виконавця Мондровського М.М. або третіми особами за його вказівкою.

Що стосується доводів заявниці щодо того, що державним виконавцем Мондровським М.М. здійснені виконавчі дії з примусового виселення особи не зазначеної у виконавчому документі ОСОБА_3, то ці її доводи під час судового розгляду справи свого обєктивного підтвердження не знайшли.

З досліджених судом матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем було здійснено примусове виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3, заявниця та її представник не надали суду документи, які б підтверджували факт реєстрації ОСОБА_3 за адресою спірної квартири або докази на підтвердження факту його законного користування останньою. Судом першої інстанції при вирішенні питання про виселення заявниці та її малолітніх дітей жодним чином не вирішувались питання про права та обов'язки ОСОБА_3

Таким чином, ці вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи представника заявниці ОСОБА_2 щодо незаконності дій державного виконавця з виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у звязку з відсутністю дозволу суду на примусове проникнення до житла та відсутністю ухвали суду про встановлення порядку виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, пунктом 15 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 1 статті 376 ЦПК України встановлено виключний перелік підстав для звернення державного виконавця до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. Зокрема, таке питання вирішується у разі примусового проникнення до житла та іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно божника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Дані норми не передбачають можливість звернення державного виконавця з поданням про примусове проникнення до житла у випадку відмови боржника добровільно виконати рішення суду про виселення з житлового приміщення.

У зв'язку з цим, державний виконавець не повинен був звертатися до суду за дозволом щодо примусового проникнення до житлового приміщення, з якого виселялася боржник ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми.

Частиною 10 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо особі, які підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає відповідному житловому або іншому органу повідомлення про строк виконання рішення щодо надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не проводяться.

Аналіз вказаної норми закону вказує на необхідність звернення державного виконавця з поданням до суду лише у випадку якщо особа підлягає до виселення з наданням іншого житлового приміщення і таке приміщення на час проведення виконавчих дій не6 надане.

З рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_10 виселені з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, в даному випадку передбачені законом підстави для звернення державного виконавця з поданням в порядку ч. 10 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_14 дії та бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 у Виконавчому провадженні № 46074988, № 4607448, № 46074837, які полягають у неповідомленні боржника ОСОБА_1 про день і час примусового виселення.

Скасувати постанови від 27.07.2015 р. у Виконавчому провадженні № 46074988, № 4607448, № 46074837, винесені державним виконавцем Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_15