Провадження № 2/641/114/2015 Справа № 641/6180/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Григорєва Б.П.,

при секретарі Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором від 11.12.2007 року № ML-702/489/2007 з урахуванням уточнених позовних вимог у розмірі 1 128 972,76 грн.., судовий збір у розмірі 3654, 00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.12.2007 року між ЗАТ « ОТП ОСОБА_3» правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-702/489/2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 10000,00 доларів США строком до 11 грудня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторінг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачами. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 17.03.2015 року заборгованість складає 1 128 972,76 грн. В забезпечення виконання зобовязань відповідача ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором було укладено договір поруки № SR-702/489/2007 між банком та ОСОБА_2 відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 зобовязань перед банком за кредитним договором, ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником таких зобовязань. Просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 1 128 972,76 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву с проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів зазначену суму боргу.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав позов частково, просив застосувати до частини вимог строк позовної давності. Просив стягнути суму заборгованості за період з 11.07.2011 року по 11.06.2014 року в розмірі 48094,71 грн., пеню в розмірі 27520,79 грн., суму заборгованості за процентами в розмірі 22504,91 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 11.12.2007 року між ЗАТ « ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-702/489/2007 згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 10000,00 доларів США строком до 11 грудня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

Згідно п.1.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов?язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.4 частини № 2 Кредитного договору відповідач зобовязався щомісячно сплачувати кредит, проценти, комісійну винагороду в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених договором.

У відповідності до п.4.1.1 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з Кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів. В результаті невиконання умов кредитного договору , згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем ОСОБА_1 станом на 17.03.2015 року значиться заборгованість, яка складається з наступних нарахувань:

-заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9912,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 215 789,97 грн.;

-заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1240,21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 26999,84 грн.:

-пеня за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 886 182,95 грн.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням пені дорівнює 1 128 972,76 грн.

Згідно умов кредитного договору банк має право вимагати достроково повернення кредиту і сплати процентів, неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов?язань, а також відмовитись від подальшого кредитування позичальника.

В забезпечення виконання зобовязань відповідача ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором було укладено договір поруки № SR-702/489/2007 між банком та ОСОБА_2 відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 зобовязань перед банком за кредитним договором, ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником таких зобовязань. (п. 1.1. Договору поруки).

Згідно з п. 1.2 Договору поруки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідають як солідарні боржники і банк має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника так і до поручителя.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 відповідає в солідарному порядку перед кредитором поряд з відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, керуючись ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторінг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачами. Таким чином до Позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором та до відповідача ОСОБА_2 за договором поруки.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім цього, якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням визнається правовідношення на підставі якого одна сторона (боржник) зобовязується здійснити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та інше), або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК України. Припиняються зобовязання виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України.

Таким чином судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору банком були надані відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, чим банк виконав свої зобовязання перед відповідачем ОСОБА_1, а взяті на себе відповідачем ОСОБА_1 договірні зобовязання перед банком не виконано.

Непогашення боржником заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.

Згідно з п. 1.9.1 Кредитного договору ОСОБА_3 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за цим договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно вимог ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Постановою ПВСС «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, зі змінами внесеними 07.02.2014 р. у п. 31 зазначено, що при застосуванні положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною 11 статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування строків позовної давності, додав розрахунки.

Представник позивача заперечувала проти застосування строків позовної давності, надавши до суду копію заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторінг Україна» згідно якої відповідач намагався врегулювати спір мирним шляхом, таким чином вважає, що останній визнає заборгованість, яка склалася у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору та відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ст. 264 ЦК України, оскільки вказана стаття встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності. Норма ч.1 вказаної статті встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обовязку. Розглядаючи цю норму, необхідно прийняти до уваги те, що у останній йдеться саме про дії учасників цивільно-правових відносин. Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обовязків, передбачених ч.1 ст. 11 ЦК України, такі дії мають бути реальні, а тому заяву ОСОБА_1 на адресу кредитора суд розцінює як намагання вчинення дії.

ОСОБА_1, заперечуючи проти позову визнавав за заборгованість, яка виникла за період з 11.07.2011 року по 11.06.2014 року, тобто здійснив розрахунки в межах строків позовної давності і по час звернення кредитора до суду. Але з таким твердженням відповідача суд погодитися не може оскільки відповідно до кредитного договору банк має право вимагати достроково повернення кредиту і сплати процентів, неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов?язань, а також відмовитись від подальшого кредитування позичальника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в силу ч.4 ст.267 ЦК України та правової позиції, викладеної у Постановах Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року та 16.04.2014 року, суд застосовує до частини вимог позовну давність та стягує заборгованість, яка виникла на 11.07.2011 року в сумі 9498,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2015 року (1 Долар США = 21,770381) складає 206777,47 грн.

Також суд застосовує позовну давність до нарахованих відсотків в сумі 1240,21 доларів США, оскільки згідно розрахунку заборгованості вони були нараховані в 2008 та в 2009 роках.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно розрахунку заборгованості пеня позивачем нарахована за період з 12.06.2013 року по 12.06.2014 року та складає 40705,90 доларів США, що станом на 17.03.2015 року згідно курсу НБУ становить 886 182,95 грн., таким чином позивач не пропустив строк позовної давності щодо нарахування пені. Оскільки нарахована заборгованість за пенею перевищує заборгованість за кредитом майже в пять разів, що є неспівмірним, суд приходить до висновку про застосування положень ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки до розміру основного боргу, який складає 9498,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2015 року (1 Долар США = 21,770381) становить 206777,47 грн.

Таким чином позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторінг Україна» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути солідарно з відповідачів суму кредиту та пеню у розмірі 413554 грн. 94 коп.

Окрім цього, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, на користь ТОВ« ОТП Факторинг Україна» з відповідачів необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 267, 509, 512, 514, 526, 551, 553, 554, 611, 1049, 1050, 1054-1056 ЦК України, суд -,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторінг Україна» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» (Україна, 03680, м. Київ вул. Фізкультури 28-Д, ідентифікаційний код 36789421, р/р 3333) суму заборгованості по тілу кредиту та пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 413554(чотириста тринадцять тисяч пятсот пятдесят чотири) грн. 94 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» (Україна, 03680, м. Київ вул. Фізкультури 28-Д, ідентифікаційний код 36789421, р/р 3333) судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_3