Справа № 333/5584/15-ц
Пр. № 2/333/2480/15
19 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого-судді Наумова І.Й.
при секретарі Кунець В.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Чорненькою О.М. за р/н 3641 позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано в ОП ЗМБТІ 28.07.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №19689144. В зазначеному будинку зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_2, яка є двоюрідною племінницею позивача та була прописана у будинку ще попереднім власником. Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але фактично не проживає з 2004 року, її постійне місце мешкання АДРЕСА_2. Реєстрація відповідача в будинку, який належить позивачу, є перешкодою у розпорядженні власністю, узв'язку з чим позивач змушений звернутися за захистом своїх законних прав до суду та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах викладених у позові, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце і дату слухання справи повідомлялася судом своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала, в зв'язку з чим суд, керуючись ст. ст. 224-233 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наданих доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
За договором купівлі-продажу від 06.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Чорненькою О.М. за р/н 3641 позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Право власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано в ОП ЗМБТІ 28.07.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №19689144.(а.с.9).
В зазначеному будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи УДМС України в Запорізькій області від 19.08.2015 року (а.с.23), але фактично не проживає з 2004 року, її постійне місце мешкання АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою квартального комітету №29 від 29.07.2015 року (а.с.10).
Згідно пояснення свідка в судовому засіданні - ОСОБА_4, яка є сусідкою позивача, з 2000 року ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1, вона мешкає за іншою адресою.
Згідно пояснення свідка в судовому засіданні - ОСОБА_5, який є сусідом позивача, відповідач є донькою двоюрідної сестри позивача, яка не проживає в АДРЕСА_1 з 1996 року, він ніколи не бачив її за зазначеною адресою з цього часу.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку зареєстрована, але не проживає, оскільки фактично проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження власністю, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення після набрання законної сили є підставою для зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391Цивільногокодексу України,ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 169, 209, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова