І м е н е м У к р а ї н и
26 жовтня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді - П.І. Профатило ,
при секретарі Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулися позивачі з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником 2/3 часток, а ОСОБА_2 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з 2012 року. В квартирі зареєстрований її син ОСОБА_3, однак в квартирі він не проживає, речі не зберігає. Тому просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 74 в будинку №1 по пров. Донському в м. Словянську Донецької області та зняти його з реєстрації.
В судове засідання позивачі не зявилися, однак до суду надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали , просили суд їх задовольнити, справу розглянути у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
З копії договору свідоцтва про право власності на житло 1/3 частки квартири, виданого 12.03.1996 року Словянською міською радою народних депутатів та договору дарування 1/3 частки квартири, укладеного 05.07.2012 року між ОСОБА_3Г та ОСОБА_1 зареєстрованого в КП «БТІ» 18.07.2012 року за № 8585, вбачається, що ОСОБА_1 є власницею 2/3 часток, а ОСОБА_2 є власницею 1/3 частки квартири №74, що розташована в будинку №1 по пров. Донському в. Словянську, Донецької області.
З довідки ОСББ «Егіда» видно, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено актом обстеження житлових умов, наданого головою ОСББ «Егіда» від 27.07.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1 не проживає та своїх речей не зберігає з листопада 2014 року.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, не є власником квартири, суд приходить до переконання, що в цій частини вимоги позивачів підлягають задоволенню, а тому ОСОБА_3 необхідно визнати таким, що втратив право користуватися вищезазначеною квартирою.
Факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивачів, яка є їх власністю, перешкоджає останнім в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від них додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Так статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 передбачені підстави для зняття з реєстрації місця проживання згідно яких це проводиться на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Враховуючи зазначене, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень статті ЦПК України питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав не є належним способом захисту.
Тому вимоги позивачів щодо зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку місця проживання не підлягають задоволенню, оскільки вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням дає позивачам право для їх звернення до відповідних органів для зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Керуючись ст.10,58, 88, 209,212,213, 214,215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, ЦК України, 72 ЖК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, а саме: квартирою № 74 в будинку №1 по пров. Донському в м. Словянську Донецької області.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем за його письмовою заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_5