Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9352/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

21 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПП «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку.

Свій позов обґрунтовує тим, що наказом № 54 від 1 грудня 2005 року він був прийнятий на посаду водія маршрутного автобуса на ПП «Медіт-Сервіс».

Наказом № 45 від 30 вересня 2007 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити, працівника перед виплатою зазначених сум. Ніяких повідомлень ні усних, ні письмових про нараховані йому суми відповідач не надавав.

В день звільнення повний розрахунок із ним проведений не був, а саме, не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 1 січня 2005 року по 30 вересня 2007 року ( 1 рік 9 місяців та 29 днів ).

У статті 2 Закону України «Про відпустки» закріплено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно, від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Ця норма також закріплена і у статті 74 КЗпП України.

Таким чином, оскільки позивач знаходився в трудових відносинах із відповідачем з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року то він мав повне право на щорічну відпустку із збереженням на її період місця роботи (посади) і заробітної плати.

На підприємстві щорічна відпустка працівникам не надається, люди працюють без відпусток, що є грубим порушенням прав людини на відпочинок та національного законодавства.

Йому також відпустка не надавалась, а тому у відповідностідо cт.24 Закону України « Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Не зважаючи і на цю норму права при звільненні грошова компенсація за невикористану відпустку позивачу виплачена не була.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством віднесені до додаткової заробітної плати і входять до структури заробітної плати.

Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку передбачена чинним законодавством, відноситься до додаткової заробітної плати і входить до структури заробітної плати.

Крім того, у своєму рішенні Конституційний Суд України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/213 по справі 1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України зазначив, що згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разів порушення законодавства про оплатупраці працівник мас право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках предявлення вимог про стягненнябудь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не повязане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних сум.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам що мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п.7 зазначеної постанови нарахування виплат компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством).

Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні ( ст.73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 з Пенсійного фонду України від 24 вересня 2015 року сумарна заробітна плата позивача за 12 місяців перед звільненням з ПП «Медіт-Сервіс» складає 5950 гривень.

Кількість календарних днів за відпрацьований час перед днем звільнення складатиме 365 днів, за винятком святкових і неробочих днів - 355 днів.

Середньоденний заробіток буде складати 16грн. 76 коп. (5950 : 355 = 16.76 )

Щорічна відпустка для водія встановлена законодавством - 24 календарні дні. Сумарна кількість днів щорічної відпустки за період роботи позивача на ПП «Медіт- Сервіс» за 1 рік і 10 місяців складатиме 44 дні (24+20 = 44).

За період роботи позивача з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року відповідач зобовязаний сплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 737 грн. 44 коп. (16.76 х 44 = 737.44 ).

Просить суду стягнути з ПП «Медіт-Сервіс» на його користь 737 грн. 44 коп. компенсації за невикористану відпустку за період з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року.

Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що всі виплати були нараховані позивачу вчасно та всі належні йому суми були виплачені вчасно. В період з 2007 року по день звернення до суду з цивільним позовом до ПП «Медіт-Сервіс» позивач не предявив жодної вимоги про нарахування та виплату йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні

Вважає, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, передбачений трудовим законодавством, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно наказу № 54 від 1 грудня 2015 року позивача прийнято на роботу в ПП «Медіт-Сервіс» водієм маршрутного автобуса, з випробувальним строком два місяці, за основним місцем роботи з 1 грудня 2005 року.

Наказом №45 від 30 вересня 2007 року позивача звільнено з роботи з 30 вересня 2007 року за власним бажанням.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що якщо працівник з не залежних від нього причин ( не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували здійсненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» ( до 01 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Статтею 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) , і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із ПП «Медіт-сервіс» із 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року.

Належних доказів про те, що позивачеві за цей період надавалися щорічні відпустки відповідачем не надано.

Тому відповідач повинен був виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки при звільненні, але така виплата не була проведена.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідач не надав суду розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчують виплату грошової компенсації за надані відпустки.

Надані позивачем розрахунки компенсації за невикористану відпустку відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100.

Тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача 737 грн. 44 коп. грошової компенсації за невикористану відпустку.

Що стосується строків звернення до суду, то суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями ст. 233 КЗпП України може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви, судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. на користь держави слід стягнути з відповідача.

На підставі наведеного, ст.ст.83, 94, 115, 116, КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 14, 212, 213 ЦПК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на користь ОСОБА_1 737 грн. 44 коп. компенсації за невикористану відпустку за період з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року.

Стягнути з Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 24 грудня 2015 року.

Головуючий: ОСОБА_4