УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, та остаточно просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 20 листопада 2013 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, видане ОСОБА_6 на спадкове майно ОСОБА_7, яке складається з ј частини домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: приміщень в літ. «А» житлове 2-1 пл. 9.6 кв. м, житлове 2-2 пл. 6.7 кв. м, в літ. «а2» житлове 2-3 пл. 9.4 кв. м, в літ. «а3» веранда 2-4 пл. 12.2 кв. м (а. с .119-122).

На обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1, і за кожним із них зареєстровано по ј частини спірного будинковолодіння; іншим співвласником був ОСОБА_8, якому належала ј частини цього ж будинку та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначили, що спадкоємицею ОСОБА_8 є його донька ОСОБА_6, яка 21 червня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та стала власником ј частини спірного домоволодіння, про що їм стало відомо у грудні 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідачка незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільки ј частина спірного домоволодіння, яка належала ОСОБА_8, була знищена внаслідок пожежі у лютому 1994 року, просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив з того, що частки сторін у справі як співвласників спірного домоволодіння в натурі не виділені, а позивачами не доведено належності ОСОБА_9 саме тієї частини будинку, в якій відбулася пожежа, дійшовши обґрунтованого висновку, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом не порушує прав позивачів як співвласників спірного житлового будинку.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська