АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3859/15 Головуючий 1-ої інстанції - Гримайло А.М.
Справа: № 2/642/310/15 Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Харківська міська рада про виділ частки, реальний розподіл будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, перерозподіл ідеальних часток,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який після проведення експертизи уточнила та просила провести розподіл будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та встановити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом судово-технічної експертизи №16/09/03 від 03 грудня 2012 року, а саме: виділити їй в будинку літ. «А-1» наступні приміщення: житлову кімнату 2-2 площею 9,9 кв.м, житлову кімнату 2- 5 площею 12,4 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 11,6 кв. м, всього 33,9 кв.м.; службові будівлі: 1/2 частину вбиральні літ. «И», а всього з урахуванням побудований нею особисто: ганок літ. «а5», горожу № 3,5,6, зливну яму № 7, а всього по домоволодінню виділити їй майна на суму 36 090, 50 грн., що в ідеальній частці складає 44/100 частин домоволодіння, встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши їй в користування земельну ділянку № 1 з боку домоволодіння № 14 з окремим в'їздом на пров. Чередниченківський площею 466 м кв, що відповідає її первісній частці та перерозподілити ідеальні частки та вважати, що з реальним виділом її частка буде складати 44/100 замість раніше належної 1/2 частки зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 5 090, 00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що на підставі договору дарування, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою від 16 липня 1981 року, кадастровий номер 3-2004, їй належить 1/2 частина жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Інша ? частина домоволодіння належала батькові відповідача ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою державною Харківською нотаріальною конторою від 17 вересня 1980 року, реєстровий номер 3-3017. Земельна ділянка за зазначеною адресою розміром 895 кв.м була надана ОСОБА_5 на підставі договору про забудову, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 20 грудня 1928 року, реєстровий номер 5489. Після смерті ОСОБА_5 спадщину по ? частині оформили її мати ОСОБА_6 та її брат. Згодом свою частку спірного домоволодіння її мати подарувала їй. ОСОБА_3 помер у 2004 році, спадкоємцем за законом після його смерті за законом є відповідач ОСОБА_7, який на момент смерті проживав разом зі спадкодавцем, однак, свої права на спадкове майно у встановленому порядку досі не оформив. Родина відповідача проживала з батьками та займала приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та 1-7, її сім'я у 1981 році переїхала до спірного домоволодіння, проживала окремо та займала жилі кімнати 1-5 та 1-6. Оскільки будинок мав один вхід та кухню, з дозволу відповідача у 1982 році ними були прибудовані кухня 2-1, коридор 2-4, жилу кімнату 2-5 та санітарний вузол 2-6, які на сьогоднішній день відповідно технічного паспорта є самовільними. З їх дозволу відповідачем були самовільно побудовані сіни III, кухня 1-6 та житлова кімната 1-7. Будинок фактично має дві квартири, у технічному паспорті була змінена нумерація приміщень, якими вони користуються. Так, в її користуванні фактично знаходяться житлові кімнати 2-2, 2-3 (які раніше нумерувалися як 1-6 та 1-5), 2-5, кухня 2-1, коридор 2-4, санітарний вузол 2-6. З 1981 року по сьогоднішній момент вона проживає у зазначеному домоволодіння та користується ним, підтримує його у належному стані, сплачує комунальні платежі. Крім того, ними побудованим гараж з вбудованим льохом літ. «К» та сарай літ. «Ж». Враховуючи складні відносини, що існують між нею та відповідачем, виникла необхідність виділу належної частини будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Просила провести поділ будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом ІІ судово - технічної експертизи № 16/09/03 від 03 грудня 2012 року, проведеної ТОВ «Міський центр експертиз».

17 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив провести розподіл майна в натурі наступним чином: йому у власність переходить частина будинку, яка складається з коридору 1-1, площею 10,1 кв.м, коридору 1-2 площею 5,4 кв.м житлової кімнати площею 15,4 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 11,6 кв.м, кухні 1-5 площею 8,1 кв.м та надвірних будівель: 1/2 частини вбиральні «И» та льох «Д»; ОСОБА_2 у власність передати частину будинку, яка складається з кімнати 1-6, житлової кімнати 2-2 площею 9,9 кв.м, житлової кімнати 2-3 площею 1.4 кв.м та надвірних будівель: ? частини вбиральні «И» та огорожі «З».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником ? частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 03 грудня 2012 року. Власником іншої частини домоволодіння на підставі договору дарування від 16 липня 1981 року є ОСОБА_2 Протягом тривалого часу користування зазначеним домоволодінням між ними визначився фактичний порядок користування. Так, відповідно Листу Харківського міського бюро технічної інвентаризації № 3783 від 25 травня 1987 року у користуванні його батька ОСОБА_3 перебувають приміщення у житловому будинку II, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, ганок літ «а2» та надвірні будівлі льох літ. «Д», 1/2 частини вбиральні «И» та ? частина огорожі № 1-3; у користуванні позивача ОСОБА_2 знаходяться приміщення у жилому будинку № 2-2, 2-3, ганок «а4» та надвірні будівлі - сарай літ «Ж», ? частини вбиральні «И» та ? частина огорожі № 1-3 (дані без врахування самовільних будівель - сіней літ. «а1», сараю літ. «Ж» та навісу літ «З». За життя його батьком приміщення літ «а1» було фактично наново перебудоване в кухню, тобто є новозбудованим та відповідно до ст.. 331 ЦК країни не підлягає розподілу, він же має право на збільшення своєї частки за рахунок поліпшення спільного майна відповідно до ст.. 357 ЦК України. Оскільки, починаючи з 1981 року ОСОБА_2 жодного разу не вказувала свого невдоволення стосовно фактично встановленого між ними порядку користування спірним будинком, він просить задовольнити його позов та залишити користування будинком у порядку, який склався протягом багатьох років.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_2 у власність з домоволодіння АДРЕСА_1 44/100 ідеальних частин, які складаються з жилої кімнати 2-2 площею 9,9 кв.м, жилої кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 11,6 кв.м, а всього - 33,9 кв.м у будинку літ. «А-1» та службових будівель: ? частину вбиральні літ. «И», а також особисто збудовані нею ганок літ. «а5», хвіртку № 6, огорожу № 3, частину огорожі № 5 , зливну яму № 7 на загальну суму 36 090, 50 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_1 у власність з домоволодіння АДРЕСА_1 56/100 ідеальних частин, які складаються з коридору 1-1 площею 10,1 кв.м, коридору 1-2 площею 5,4 кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 15,6 кв.м кухні 1-5 (прибудові літ «а») площею 8,1 кв.м, а всього - 39,2 кв.м в будинку літ. «А-1» та службових будівель: льох літ. «Д», ? частину вбиральні літ. «И», а також особисто збудовані будівлі ганок літ. «а7», ворота з хвірткою № 4 та частину огорожі № 5 на загальну суму 45 576, 50 грн. Встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою;

Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку № І з боку домоволодіння № 14, з окремим виїздом на пров. Чередниченківський у м. Харкові, площею 466 кв.м, що відповідає її первісній ідеальній долі;

Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку № II, з окремим виїздом на пров. Чередніченківський, Пум. Харкові, площею 466 кв. м., що відповідає його первісній ідеальній долі.

Межу розподілу прокладено за лінією АБВГДЖЗКЛМНОП:

Відрізок АБ, довжиною 14,2 м прокласти від червоної лінії забудови, на відстані 8,0 м від лівої межі, майже паралельно лівій межі, на відстані 7,75 м в точці Б від неї;

Відрізок БВ, довжиною 5,5 м, прокласти під кутом до точки В;

Відрізок ВГ, довжиною 2,0 м, прокласти перпендикулярно до лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1»;

Відрізки ГД, ДЖ, ЖЗ, ЗК прокласти по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами;

Відрізок КЛ, довжиною 1,0 м, прокласти перпендикулярно до стіни прибудови літ «аЗ»;

Відрізок ЛМ, довжиною 3,1 м, прокласти паралельно стіні прибудови літ. «аЗ»;

Відрізок МН, довжиною 5,7 м, прокласти до середини стіни вбиральні літ. «И»;

Відрізок НО прокласти по лінії розподілу вбиральні літ. «И»;

Відрізок ОП, довжиною 1,9 м, прокласти перпендикулярно до правої межі, на відстані 9, 0 м їй тильної межі.

У зв'язку з відповідними визначеннями конкретних приміщень за кожною зі сторін, поділу будинку в натурі визначено ідеальні долі сторін будуть мати наступний вигляд:

-частка ОСОБА_2 буде складати 44/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість належних її 1/2 частини;

-частка ОСОБА_1 буде складати 56/100 частин житлового будинку замість належної йому 1/2 частини.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Провести розподіл майна в натурі, що належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_2, а саме житлового будинку 12- А з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, наступним чином:

-йому, у власність переходить частина будинку, яка складається з: коридору «1- 1», площею 10.1 кв.м, коридору «1-2», площею 5.4 кв.м, житлової кімнати «1-3», площею 15.4 кв.м, житлової кімнати «1-4», площею 11.6 кв.м, кухні «1-5», площею 8.1 кв.м; та надвірних будівель: Ч частина вбиральні «И» та льох «Д»;

-ОСОБА_2, у власність частину будинку, що складається з кімнати «1-6», житлової кімнати «2-2», площею 9.9 кв.м, житлової кімнати «2-3», площею 12.4 кв.м; та надвірних будівель: ? частина вбиральні «И» та огорожа «З».

-Вирішити питання щодо судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновок суду суперечить обставинам справи, не звернув уваги на неспівмірність ринкової вартості його частки будинку і частки позивача, не враховано судом возведення наявних будівель до 1980 року, а обраний судом ІІ варіант експертного висновку№16.09.03 від 03 грудня 2012 року передбачає передання у власність ОСОБА_2 три житлові кімнати загальною площею 33,9 кв.м., та передання ОСОБА_1 лише однієї житлової кімнати площею 15,4 кв.м. такий порядок розподілу житлової площі є прямим порушенням вимог Закону, відповідно до якого частки співвласників є рівними. Окрім того судом при визначення порядку розподілу не прийнято до уваги, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 проживає одна, натомість він має родину, яка складається з трьох чоловік, тому виділення йому у власність лише однієї житлової кімнати площею 15,4 кв.м. є, окрім всього, порушенням житлових санітарних норм.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

ОСОБА_1, відповідач по справі, є особою, яка подала апеляційну скаргу на судове рішення.

Відповідно до довіреності від 20 листопада 2013 року ОСОБА_1 - уповноважив ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, кожен з яких має право діяти незалежно один від одного, вести його справи в судах з усіма правами, що їх закон надає позивачеві, відповідачеві, третій особі третій особі та потерпілому, у тому числі з правом подачі

позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни

предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, пред'явлення

виконавчого листа до стягнення, бути моїми представниками у касаційних та

апеляційних інстанціях та виконавчій службі з приводу підписання та подання

скарг, позовів, претензій, а також інших документів, а також представляти мої

інтереси в будь-яких інших правоохоронних, адміністративних установах,

організаціях, підприємствах, а також у державних нотаріальних конторах або у

приватних нотаріусів з приводу отримання необхідних для цього довідок та

документів і подання відповідних заяв.

Разом з тим, через канцелярію суду ОСОБА_1 та один із його представників ОСОБА_13 подали заяви-клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю з'явитися у судове засідання одного із представників відповідача - ОСОБА_13

Поважність причини неявки останніми належним чином не підтверджена, а повідомлення у заяві причини неявки визнати поважними судова колегія підстав не вбачає.

Неявка осіб, які беруть участь у розгляді справи, є їх волевиявленням, яке свідчить про їх відношення до реалізації свого права на безпосередню участь у судовому засіданні та їхні прав, тому не може бути перешкодою для розгляду справи по суті апеляційним судом.

Виходячи із вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, положень ст. 3031 ЦПК України щодо строку апеляційної скарги та вимог ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова колегія визнала неявку осіб у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Клопотання про відкладення розгляду справи судова колегія вважає такими, що не підлягають задоволенню, справу розглядає за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, безпосередньо дослідив наявні у справі докази, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює та, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

По справі достеменно встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями №12а по пров. Чередніченківському в місті Харкові, кожному із них належить по 1/2 його частині:

-ОСОБА_2 - згідно договору дарування від 16 липня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, реєстровий №3783;

-ОСОБА_1 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківської нотаріальної контори, реєстровий №1-296.

В ході судового розгляду справи було проведено судово-технічну експертизу №16.09.03 від 03 грудня 2012 року, комісійну судову будівельно-технічну експертизу №11593/3228/3229 від 31 березня 2014 року та додаткову комісійну будівельно-технічну експертиза №101/13169 від 28 листопада 2014 року:

-відповідно висновку судово - технічної експертизи №16.09.03 від 03 грудня 2012 року, проведеної ТОВ «Міський центр експертиз» було запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку з надвірними будівлями та три варіанти користування земельною ділянкою;

-за висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 11593/3228/3229 від 31 березня 2014 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса, за клопотанням відповідача ОСОБА_1, експертами було запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою. Всі запропоновані варіанти розподілу домоволодіння передбачають відступ від ідеальних часток, які існують та передбачають переобладнання, компенсація не визначається у зв'язку із знесенням старих та зведенням нових споруд.

за висновками додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 101/13169 від 28 листопада 2014 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса визначено зміну призначення приміщення літ «а» в результаті перебудови з сіней на кухню, визначено які саме перебудови були здійснені у приміщенні літ. «а» та визначено, що ці перебудови є значним поліпшенням, внаслідок яких вартість цього приміщення збільшилась. Крім того зазначено, що проведенні поліпшення відносяться до поняття реконструкції будівельного об'єкту, в результаті якої створено новий будівельний об'єкт - прибудову літ «а» до житлового будинку в порівнянні зі станом на 1981 рік.

Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса визначено зміну призначення приміщення літ «а» в результаті перебудови з сіней на кухню, визначено які саме перебудови були здійснені у приміщенні літ. «а» та визначено, що ці перебудови є значним поліпшенням, внаслідок яких вартість цього приміщення збільшилась. Крім того зазначено, що проведенні поліпшення відносяться до поняття реконструкції будівельного об'єкту, в результаті якої створено новий будівельний об'єкт - прибудову літ «а» до житлового будинку в порівнянні зі станом на 1981 рік.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважав за доцільне прийняти за основу поділу будинку варіант ІІ, запропонований у висновку судово-технічної експертизи №16.09.03 від 03 грудня 2012 року. При цьому суд прийняв до уваги, що у спірному житловому будинку наявна технічна можливість без збитку для будинку та споруд провести його поділ, оскільки кожному із співвласників можливо виділити окрему частину будинку із самостійним виходом, а також визначити порядок користування земельною ділянкою.

Судова колегія вважає, що суд ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, у відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів у ньому свої мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала вимоги свого позову, а також відсутність фактів, якими ОСОБА_1 обґрунтував свої позовні вимоги щодо поділу домоволодіння відповідно до порядку фактичного користування будинком, що склався протягом тривалого часу.

При цьому суд правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти, виходячи з того, що:

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК Україниідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки, в разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Також, у п. 21 вказаної Постанови зазначено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що його батько, починаючи з 1981 року (коли у ОСОБА_2 виникло право власності на частину спірного житлового будинку) добросовісно фактично заволодів спірними приміщеннями будинку, володів ними, ніс обов'язок щодо утримання тих приміщень у належному стані, здійснив перебудову деяких із них, а фактично збудував їх заново, тому він, ОСОБА_1 є законним володільцем приміщень, які знаходяться у його фактичному користуванні в порядку набувальної давності, судовою колегією, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, не погоджуються з нормами матеріального права.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України, а вимоги ст. 321 ЦК України закріплють конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленого законом.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

З висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується у повній мірі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 їх не спростовують

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду судова колегія не вбачає.

За положеннями ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -