Єдиний унікальний номер 227/4256/15-ц Номер провадження 22-ц/775/741/2015
Головуючий в 1 ін станції:Мамалуй М.В.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Новікової Г. В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Груіцької Л.О.,

при секретарі: Гарварт Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з червня 2010 року по листопад 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3. Перебуваючи в шлюбі, 18 листопада 2011 року, він уклав з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти в розмірі 46 870грн. Зазначена сума була використана для придбання житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1.

На даний час позивач в даному будинку не мешкає у зв»язку з неприязними стосунками, проте в будинку мешкає відповідачка з сином ОСОБА_5. Після розлучення,а саме з 11 листопада 2013 року по грудень 2014 року він сплатив самостійно залишок кредиту в розмірі 27 125грн.. У зв'язку з відсутністю домовленості про поділ будинку та суми боргу за кредитом вважав за необхідне стягнути ? сплаченого кредиту, а саме 13 562,50грн. з ОСОБА_3, та визнати право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок з надвірними спорудами і земельну ділянку. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь ? частину сплачених судових витрат -385,62 грн..

7 вересня 2015 року представник ОСОБА_4- ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим дорученням уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 ? частину сплаченого кредиту в розмірі 13 562,50грн.,1/2 частину судових витрат -243,60 грн. та частину судового збору в розмірі 527,65 грн.. Оскільки право власності на житловий будинок з надвірними спорудами і земельну ділянку належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 кожному.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. З ОСОБА_3 на його користь стягнуто ? частину виплат за кредитним договором в сумі 10 415грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн., в задоволенні інших вимог відмовлено. Суд першої інстанції виходив із того, що після розірвання шлюбу позивачем було погашено частину кредиту,1/2 частину якого повинна нести відповідачка, оскільки кредит було отримано на потреби сім»ї.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року та відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що судом першої інстанції не прийняті до уваги, викладені в судовому засіданні доводи про те, що вона не давала згоди на отримання кредиту та дізналась про його наявність через щомісячні зобов'язання по його сплаті. Позивач не пояснив чому він взяв саме споживчий кредит, а не цільовий на покупку будинку, гроші у розмірі 20000грн. на купівлю будинку їм надали батьки відповідачки, а суму, яка залишилася дали батьки позивача. Позивач не надав суду доказів того, що вона надала згоду на отримання цього кредиту, а також доказів того, що будинок було придбано на гроші, які він отримав у кредит. Крім того, на думку відповідачки, суд першої інстанції в рішенні необґрунтовано посилається на частину 3 статті 61 СК України.

В судове засідання сторони не з»явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми, отримані ними особисто (а.с.79,80).

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 частки боргових зобов'язань, суд першої інстанції правильно виходив із того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, кредитний договір був укладений в інтересах і на потреби сім'ї, за договором після розірвання шлюбу була заборгованість у розмірі 20830 грн.,яка сплачена позивачем.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Судом першої інстанції установлено, що 18.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_4, як фізична особа отримав грошові кошти у розмірі 46870 грн. на споживчі потреби в інтересах сім`ї зі сплатою щомісячних платежів 18 листопада та строком повернення 18.11.2014 року. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 11 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Після розірвання шлюбу залишок кредиту було погашено позивачем. Відповідно до копій платіжних документів за період з січня по грудень 2014 року ОСОБА_4 сплачено на погашення кредиту від 18.11.2011 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму в розмірі 20830грн..

Відповідно до договору купівлі -продажу від 28 листопада 2012 року ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_1,продаж вчинено за 50000 грн.. Договір укладено за нотаріально засвідченою згодою іншого подружжя покупця-ОСОБА_3.Згідно довідки ОСОБА_3 з 28.12. 2012 року зареєстрована в АДРЕСА_1.

Таким чином, придбаний будинок належить сторонам на праві власності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що кредит було отримано без її згоди-їй стало відомо про кредит із щомісячних платежів в його погашення, кредит отримано не в інтересах сім»ї, а тому вона не повинна брати участь в його погашенні , не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

Відповідачкою підтверджено, що їй було відомо про сплату щомісячних платежів за кредитним договором, однак вказаний нею договір не був оспорений, як такий що укладений всупереч інтересам сім`ї. В самому договорі зазначено цільове використання кредиту- на споживчі потреби в інтересах сім»ї.

Суд першої інстанції вірно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, надав оцінку усім доказам, зібраним у справі та дійшов обгрунтованого висновку про те, що кредитні кошти були отримані на споживчі потреби в інтересах сім`ї, а тому боргові зобов?язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Тобто ? частина коштів, внесених позивачем в рахунок погашення боргових зобов»язань за кредитним договором після розірвання шлюбу, підлягають поверненню позивачкою.

Підтвердження того, що для придбання житлового будинку були використані кошти батьків подружжя суду не було надано. Як і не спростовано пояснень позивача про те, що кредит було використано на покупку будинку для сім»ї.

Не надано доказів і того, що кредитні кошти було взято і використано позивачем не в інтересах сім»ї.

Посилання на те,що не було згоди на взяття кредиту,а тому відповідач звільняється від сплати кредитних коштів, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, яким не передбачена обов»язкова наявність згоди іншого з подружжя на отримання кредиту.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: