Справа № 473/4403/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"14" грудня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку №24 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований та мешкає за цією адресою.

З жовтня 2007 року в будинку також зареєстрована його донька - відповідачка по справі.

Також позивач вказував на те, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з 2010 року) без поважних причин не проживає та не бажає в подальшому користуватися будинком, оскільки постійно мешкає в Італії, витрати по утриманню житла не несе, її особистих речей в будинку немає, проте остання без поважних причин не знялася з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла.

В звязку з цим ОСОБА_1 на підставі положень ст. 405 ЦК України просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову з передбачених ст. 174 ЦПК України підстав, оскільки визнання відповідачкою позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку №24 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований та мешкає за цією адресою.

З жовтня 2007 року в будинку також зареєстрована його донька - відповідачка по справі.

Проте ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з 2010 року) без поважних причин не проживає та не бажає в подальшому користуватися будинком, оскільки постійно мешкає в Італії, витрати по утриманню житла не несе, її особистих речей в будинку немає, проте остання без поважних причин не знялася з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла.

Вказані обставини визнані сторонами по справі та підтверджуються письмовими доказами (а.с. 4-16, 30, 32-34).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту.

Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як раніше встановлено судом, відповідачка за місцем реєстрації без поважних причин не проживає понад встановлений законом річний строк, між нею та власником житла не встановлено наявність домовленості щодо іншого порядку користування житлом або інших строків збереження житлового приміщення.

За такого, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком №24 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв