Справа № Провадження №369/3687/15 22-ц/780/4083/15 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Категорія18Доповідач у 2 інстанціїЮрій
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А.,Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ТОВ «Ю.С.А.» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що товариство передало в користування ОСОБА_2 автомобіль Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_1. Вночі з 14 на 15 серпня 2004 року автомобіль був пошкоджений. Добровільно відповідач заподіяну шкоду не відшкодував. Рішенням суду від 14 листопада 2007 року з ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування шкоди 10379,49 грн., а рішенням суду від 23 лютого 2010 року стягнуто з останнього інфляційні втрати в розмірі 1242,15 грн., три відсотки річних в розмірі 251,66 грн. та судові витрати. 03 лютого 2015 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ перерахувало на рахунок товариства суму заборгованості в розмірі 12954,30 грн. Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов'язання за період з 24 лютого 2010 року по 03 лютого 2015 року, то позивач просив стягнути інфляційні втрати в розмірі 4265,97 грн. та три відсотки річних в розмірі 1490,38 грн. за цей період.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ю.С.А.» на відшкодування шкоди 10379,49 грн.

На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист №2-2907/07р.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 11 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 29 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р. у зв'язку зі сплатою боржником коштів в розмірі 10379,49 грн.

Постановою начальника відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 січня 2015 року скасовано постанову від 29 грудня 2014 року, оскільки сплачені кошти не надійшли на рахунок стягувача, а перебували на депозитному рахунку УДКСУ в Києво-Святошинському районі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2010 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ю.С.А.» інфляційні втрати в розмірі 1242,15 грн., три відсотки річних 251,66 грн., судові витрати. А всього стягнено 2574,81 грн.

За вищезазначеним рішенням суду видано виконавчий лист №2-1060/2010р.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 10 травня 2010 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-1060.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 29 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р. у зв'язку зі сплатою боржником коштів в розмірі 2 574,81 грн.

Постановою начальника відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 січня 2015 року скасовано постанову від 29 грудня 2014 року, оскільки сплачені кошти не надійшли на рахунок стягувача, а перебували на депозитному рахунку УДКСУ в Києво-Святошинському районі.

З дослідженої судом першої інстанції квитанції встановлено, що ОСОБА_2 по виконавчим листам сплатив на рахунок ВДВС кошти в розмірі 12954,38 грн. лише 03 грудня 2014 року. Дані кошти перераховані відділом на рахунок ТОВ «Ю.С.А.» - 03 лютого 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникали між позивачем та відповідачем, а стягнення інфляційних втрат та нарахування процентів на суму шкоди є подвійною мірою відповідальності.

З таким висновком суду колегія не погоджується.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Отже, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, де відповідач повинен сплатити кредитору за невиконання зобов'язання по відшкодуванню завданої ним шкоди, то такий обов'язок слід вважати грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до хибного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Оскільки вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, а також судом не були застосовані норми закону, які підлягали застосуванню, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права і тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача треба стягнути за період з 24.02.2010 року до 02.12.2014 року інфляційні втрати 3497,89 та 3% річних в сумі 1486, 97 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» інфляційні втрати в розмірі 3497,89 грн. та три відсотки річних в розмірі 1486,97 грн., а всього 4984, 86 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: