АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2365/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Кошельнику В.М.

з участю: ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого за час спільного проживання однією сімєю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна набутого за час спільного проживання однією сімєю.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення цього позову, в якій просила накласти арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 та омеблювання в ній, обмежити право користування квартирою та омеблюванням в ній шляхом їх вилучення в ОСОБА_2 та передачі таких на зберігання їй, ОСОБА_1.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру №71, в будинку №12, що по вул. Ковпака у м. Хмельницькому, загальною площею 65,6 кв.м., яка належить на праві

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/2365

Доповідач Карпусь С.А. Категорія ухвала

власності ОСОБА_1. В решті вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на омеблювання в АДРЕСА_2; обмежити право користування квартирою та омеблюванням в ній шляхом їх вилучення в ОСОБА_2 та передачі таких на зберігання їй, ОСОБА_1. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права. Ухвала суду постановлена з порушенням вимог ст.ст. 151,152 ЦПК України. З огляду на те, що ОСОБА_2 заявляє свої права на спірне майно та виключно він має доступ до цього майна, існує реальна загроза його знищення і неприйняття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду чи призвести до його невиконання. Необґрунтованими є висновки суду про часткове задоволення заяви, яке суд мотивував не наданням доказів щодо права ОСОБА_2 на користування квартирою. ОСОБА_2 вселився в квартиру з її дозволу і вона оформила його реєстрацію в квартирі. У 2000 році за свої кошти вона придбала меблі, які знаходяться в квартирі, проте з червня 2015 року через неправомірні дії ОСОБА_2 вона позбавлена можливості потрапити в квартиру.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщеним про розгляд справи апеляційним судом, про що свідчить поштове повідомлення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Питання забезпечення позову регулюються ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Згідно вимог ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 152 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, які беруть участь у справі.

Абзацами 1, 3 пункту 4 цієї постанови розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.7 цієї постанови, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, між нею та ОСОБА_2 виник цивільно-правовий спір щодо квартири АДРЕСА_1 та майна, що в ній знаходиться.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте заява про забезпечення позову не містить відомостей, за якими можна було б ідентифікувати майно, що знаходиться в спірній квартирі, його наявність в цій квартирі та посилання на докази про належність майна саме заявниці.

ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з травня 2000 року, що підтверджується копією його паспорта.

Заявниця у поданій заяві фактично просить виселити ОСОБА_2 з займаної квартири і передати їй квартиру та майно, що в ній знаходиться, проте вирішення таких питань може були лише предметом судового розгляду, а не способом забезпечення позову.

За таких обставин та врахувавши наведені вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 може бути забезпечений лише шляхом накладення арешту на нерухоме майно і такий вид забезпечення позову є співмірним з заявленими нею вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги не вказують на порушення судом норм процесуального закону.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь