Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2015 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилася, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі та позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2015 року позов задоволений. Стягнуто з відповідача на коритись позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку з дня подання позову до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення яким визначити розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що сторони перебувають у шлюбі, від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері, або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дітей, суд враховує вік дітей, працездатний вік відповідача, наявність нього стабільного заробітку, відсутність інших утриманців, визнання відповідачем позову, у звязку з чим суд вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/3 частини всіх доходів, але не менше але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище і буде належним для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача з наданням відповідних доказів про те, що він є інвалідом, переніс у 2011 році дві складні операції, витрачає значні кошти на лікарські засоби, потребує додаткової операції, розмір окладу за постійним місцем роботи у розмірі 1378 грн. не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на зазначені обставини відповідач не посилався в суді першої інстанції. Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено будь-яких поважних причин не подання зазначених доказів в суді першої інстанції їх дослідження, не зазначено будь-яких поважних причин неподання зазначених доказів представником відповідача і при розгляді справи і в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що в матеріалах справи відсутнє належне сповіщення відповідача про день та час розгляду справи призначеної на 26.10.2015 року, оскільки судову повістку про день та час розгляду справи він не отримав не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України. При цьому колегія приймає до уваги, що відповідно до ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі (а.с. 14) справа була призначена на 14 жовтня 2015 року який є вихідним днем. У довідці (а.с. 20) зазначено, що розгляд справи проводиться з відсутністю сторін які подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

24.09.2015 року позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 16).

30.09.2015 року відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 18). В зазначеній заяві відповідач не зазначав про розгляд справи за його відсутності лише в судовому засіданні призначеному слуханням на 26.10.2015 року, та просив направити на його адресу рішення суду прийняте за результатами розгляду справи, що свідчить про його погодження про подальший розгляд справи за його відсутністю.

Також відповідач в заяві про розгляд справи за його відсутності зазначив, що він визнає позов в повному обсязі та просить суд першої інстанції задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.

Статтями 10, 11 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексо м. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до принципу диспозитивності, відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги, а тому суд першої інстанції правомірно враховуючи положення ч.4 ст. 174 ЦПК України задовольнив заявлені позивачем вимоги. У суду першої інстанції були відсутні будь які підстави для постановлення ухвали відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки відповідач не надав до суду першої інстанції будь яких доказів які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону.

Разом з тим колегія приймає до уваги, що відповідач вправі в разі зміну матеріального стану, ставити в судовому порядку вимоги про зміну розміру аліментів.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_5

ОСОБА_6