АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 666/1579/15-ц
Номер провадження:22-ц/791/2055/15
Головуючий в І інстанції Ратушна В.О.
Категорія 27 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.06.2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_1" до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про дострокове солідарне стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_1" про припинення договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.06.2015 року позов ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» прострочену заборгованість за кредитним договором № 014/0032/82/83048 від 08.09.2008 року у розмірі 19431,37 дол. США,що еквівалентно 444950,49 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом у сумі 6215,99 дол. США,що еквівалентно 142337,25 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 6607,69 дол. США,що еквівалентно 151306,62 грн.; пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків в сумі 6607,69 дол. США,що еквівалентно 151306,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» витрати по сплаті судового збору по 1218,00 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» про припинення договору поруки відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором та додатковими угодами не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить положенням ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відтак, направляючи на адресу боржника вимогу про дострокове виконання зобовязання у вересні 2014р., банк автоматично змінив позичальником строк повернення кредитних коштів. В разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Строк виконання основного зобовязання щодо погашення кредиту позичальником настав 09.04.2014 року. А тому банк мав звернутись до суду щодо стягнення заборгованості не пізніше 09.10.2014 року. Таким чином, недотримання позивачем строків стягнення заборгованості з ОСОБА_5 унеможливлює задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за договором поруки. На підставі чого, просила рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 простроченої заборгованості за кредитним договором скасувати. Визнати договір поруки укладеного між ОСОБА_5Г та ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» від 08.09.2008 року припиненим.

Представниця ОСОБА_5 ОСОБА_10, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

Представник ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» - ОСОБА_11, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подав. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що 08.09.2008 року між ПАТ «РБ «Аваль» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №014/0032/82/83048 відповідно до умов якого ОСОБА_7, надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 85 068,00 дол. США строком до 08.09.2018 р. із сплатою 14,35 % річних. Позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору і тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_7, умов кредитного договору банком укладено договір поруки з ОСОБА_12, ОСОБА_9, згідно якого останні виступили поручителем ОСОБА_7 та взяли на себе зобовязання перед банком АТ «РБ «Аваль» відповідати по зобовязанням ОСОБА_7, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі.

Відповідачі належним чином умови договору не виконували в результаті утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором №014/0032/82/83048 від 08.09.2008 року, яка станом на 28.04.2015 року складає 36188,08 дол. США (еквівалентно 828655,10 грн.), у т.ч. : прострочена заборгованість за кредитом у сумі 6215,99 дол. США ( еквівалентно 142337,25 грн.); заборгованість за відсотками у сумі 6607,69 дол. США (еквівалентно 151306,62 грн.).; пеня за порушення строків повернення кредиту за відсотками у сумі 23364,40 дол. США (еквівалентно 535011,23 грн.).

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, в строк встановлений у зобовязанні.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особі, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про солідарну відповідальність відповідачів перед ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_1» і стягнення з останніх на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 19431, 37 дол. США, що еквівалентно 444950,49 грн.

Доводи апелянтки про те, що строк виконання основного зобовязання щодо погашення кредиту позичальником настав 09.04.2014 року, а тому банк мав звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості не пізніше 09.10.2014 року, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З п.5.1 договору поруки від 08.09.2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_1»» та ОСОБА_13 вбачається, що договір діє до повного виконання боргових зобовязань (а.с.16). Таким чином, строк дії договору не можна вважати визначеним.

Згідно із п.9.1 кредитного договору №014/0032/82/83048, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_1» та ОСОБА_7 банк має право вимагати дострокового погашення кредиту у випадку порушення умов договору позичальником , що узгоджується із ч.2 ст.1050 ЦК України.

22.09.20014 року, банк, скориставшись наданим йому законом та договором правом на дострокове стягнення боргу направив відповідачам, у тому числі і ОСОБА_13 листа з вимогою про дострокове погашення кредиту (а.с.28). Вказаний лист апелянтка отримала 25.09.2014 року (а.с.71). Отже банк, направивши 22.09.2014 року вимогу про дострокове погашення кредиту змінив строк виконання основного зобовязання і тому шестимісячний строк на звернення кредитора до суду із позовом до поручителя, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України слід відраховувати саме з цієї дати (постанова ВСУ у справі 6-190цс14 від 21.01.2015 року).

Як видно з позовної заяви, поданої ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_1», останній звернувся до суду із позовом 17.03.2015 року, а шестимісячний строк звернення із позовом до поручителя закінчувався 22.03.2015 року. Таким чином, позивач строк звернення до суду не пропустив.

Колегія вважає помилковим посилання представниці апелянтки на постанову ВСУ у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, в обґрунтування доводів апеляції, оскільки висловлена у ній правова позиція Верховного Суду України підтверджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для припинення поруки.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Оскільки кредитор 22.09.2014 року надіслав апелянтці вимогу про дострокове виконання зобовязань, таким чином змінивши строк виконання основного зобовязання і подав позов до суду 17.03.2015 року, то шестимісячний строк предявлення позову, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України він не пропустив.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: