АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/939/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Супрун Г.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі Шевченка Олександра Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про повернення банківського вкладу та відсотків, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у січні 2015 року.

Зазначав, що між ним та ПАТ КБ «Актив-Банк» були укладені договір від 08.01.2014 року строкового вкладу «Актив вільний» за №ДФО-11-162367 на суму 500,00 грн., договір від 24.03.2014 року строкового вкладу «Актив-прибутковий» за №ДФО-11-172016 на суму 125 000,00 грн. та договір від 06.06.2014 року строкового вкладу «Актив прибутковий» №ДФО-11-180212 на суму 2 124,71 грн. Після закінчення строків укладених договорів він звертався до банку з заявами про повернення належних йому коштів з нарахованими відсоткам, однак у визначені договорами строки кошти відповідач ПАТ КБ «Актив-Банк» не повернув. Вказані вклади були повернуті після введення в банк тимчасової адміністрації на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 року №545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних. Не погоджуючись з розміром виплачених йому коштів, просив суд визнати незаконними дії та бездіяльність ПАТ КБ «Актив-Банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «Актив-Банк» в особі Шевченка О.В. та стягнути з ПАТ КБ «Актив-Банк» на його користь завдану матеріальну шкоду до запровадження тимчасової адміністрації в розмірі 8 235,51 грн. та за період управління тимчасової адміністрації в розмірі 12 067,62 грн., а всього 20 303,13 грн. Стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 15 000 грн. в рівних частках. Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «Актив-Банк» в особі Шевченка О.В. надати позивачу виписки по зазначеним вкладам із зазначенням руху коштів по ним, інформацію по нарахованим та сплаченим до бюджету сумам податку на відсотки.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 08.01.2014 року між ПАТ КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір від 08.01.2014 року строкового вкладу «Актив вільний» за №ДФО-11-162367, за яким банк відкрив вкладнику депозитний рахунок 0824 на суму 500,00 грн. строком на 6 місяців, з 08.01.2014 року по 08.07.2014 року, з відсотковою ставкою 21,5%. Днем повернення вкладу є 08.07.2014 року.

24.03.2014 року між тими самими сторонами був укладений договір строкового вкладу «Актив-прибутковий» №ДФО-11-172016, за яким банк відкрив рахунок 0824 та прийняв грошові кошти в сумі 125 000,00 грн. на строк 3 місяці з 24.03.2014 року до 24.06.2014 року з відсотковою ставкою 26,5 %. Днем повернення вкладу є 24.06.2014 року.

06.06.2014 року між тими самими сторонами був укладений договір строкового вкладу «Актив прибутковий» №ДФО-11-180212, згідно умов якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок 0824 на суму 2 124,71 грн. на строк 3 місяця з відсотковою ставкою 23%. Днем повернення вкладу є 06.09.2014 року.

В день закінчення строків дії вищевказаних договорів позивач звертався до ПАТ «КБ «Актив-Банк» з заявами від 08.07.2014 року, 24.06.2014 року та 06.06.2014 року з вимогою про повернення банківських вкладів та нарахованих відсотків.

18.11.2014 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив виплату банківського вкладу позивачу з урахуванням відсотків у розмірі 536,20 грн. за договором від 08.01.2014 року за №ДФО-11-162367, банківського вкладу та нарахованих відсотків у розмірі 133 316,06 грн. за договором від 24.03.2014 року за №ДФО-11-172016 та 14.01.2015 року здійснив видачу банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором від 06.06.2014 року за №ДФО-11-180212 в розмірі 2 235,89 грн.

Відповідно до положень ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом з тим, частина 1 статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 року №545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.09.2014 року №79 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Постановою Правління НБУ від 23.12.2014 року №838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» (а.с. 99).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 24.12.2014 року.

Із зазначеного вище вбачається, що з вересня місяця 2014 року в ПАТ КБ «Актив-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

З позовом позивач звернувся до суду у січні 2015 року, тобто під час дії тимчасової адміністрації, а тому суд першої інстанції прийшов до правильних висновків в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за договорами банківських вкладів після закінчення строку їх дії, 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, у відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» ЦК України, зокрема главою 72 розділу IIІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами.

А тому висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими.

Щодо вимог позивача надати виписки по зазначеним вкладам із зазначенням руху коштів по ним, інформацію по нарахованим та сплаченим до бюджету сумам податку на відсотки слід зазначити наступне.

Кожна особа у відповідності до ст. 3 ЦПК України має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні позивача до суду ним не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення його до відповідачів з вимогою надати вищезазначені документи та відмови у їх наданні.

Натомість колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «Актив-Банк» в особі Шевченка О.В. з підстав наявності в даному спорі публічно-правових відносин та вирішенню його в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), ГПК України (статті 1, 12), КПК України або КУпАП України віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Згідно з частиною першою статті 54 зазначеного Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України. Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України (п. 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів»). Те саме стосується і уповноваженої особи Фонду, оскільки відповідно до ст. 2 вказаного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином, спір щодо визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо здійснення тимчасової адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії є публічно-правовим.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте всупереч вимогам вищезазначеної статті, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі Шевченка О.В. про визнання дії незаконними, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині із закриттям провадження у справі.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмові у задоволенні позовних вимог позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі Шевченка О.В. про визнання дії незаконними скасуванню, з закриттям провадження у справі.

В решті зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.205, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі Шевченка Олександра Володимировича про визнання дії незаконними - скасувати, провадження у справі закрити.

В решті рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: