Справа № 755/9465/15-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась заявник ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10.02.2015 року по третейській справі №01/15.

Заява обґрунтована тим, що 10.02.2015р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення по справі №01/15 за позовом ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявник з зазначеним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Оскільки 27.05.2011 р. між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту №7-Ф-К/11Л, виконання зобов'язань позичальника забезпечувались порукою ОСОБА_1, позов ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно чинного законодавства, не підсудний Третейському суду при Асоціації українських банків. ОСОБА_2, як фізична особа, що уклала договір споживчого кредиту №7-Ф/11Л від 27.05.2011 року, є споживачем банківських послуг. Спір, що був предметом розгляду Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, виник з приводу виконання договору споживчого кредиту. Крім того, відповідно до п. 2.8 договору споживчого кредиту №7-Ф-К/11Л, виконання зобов'язань позивальника за цим договором забезпечувалось, зокрема, іпотекою двохківмантної квартири, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Отже, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків було вирішено питання про права і обов'язки особи, яка не брала участі у справі, а саме іпотекодавця ОСОБА_3, оскільки внаслідок ухвалення третейським судом рішення, данк набув право на звернення стягнення на нерухоме майно. Крім того, заявник посилаючись на ст. 252 ЦПК України, зазначав, що у договорі поруки сторонами належним чином не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме - не було узгоджено строк дії такого договору, тому такий договір є неукладеним. З наведених підстав, заявник зазначає, що рішення третейського суду порушує чинне законодавство та підлягає скасуванню.

Заявник та її представник в судове засідання не з'явились, представник заявника направив на адресу суду додаткові письмові пояснення, в яких підтримав заявлені вимоги та посилаючись на правові позиції Верховного Суду України зазначив, що відповідно до чинного законодавства позов ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підсудний Третейському суду при Асоціації українських банків (а.с.117-119).

Представник ПАТ «Укргазпромбанк» в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що обов'язковою умовою для розгляду спору у третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами. Таке застереження міститься в п.9.5. кредитного договору №7-Ф-К/11-Л від 27.05.2011, укладеному між Банком та ОСОБА_2 та в п.11 Договору поруки №5-П/11-Л, укладеному 27.05.2011 року між Банком та ОСОБА_1 Крім того зазначив, що банк відповідно до Закону України «Про захист прав спожива» не є споживачем, а звернення банку до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником та заявником договірних зобов'язань за кредитним договором, пов'язане з виникненням між сторонами спору цивільно-правових відносин, які регулюються нормами цивільного законодавства, та на які не розповсюджуються дія Закону України «Про захист прав споживачів». Заявник не оскаржував викладене в договорі третейське застереження. Предметом позову ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за Кредитним договором. Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків правомірно було відмовлено у залучені третьої особи, оскільки згоди ні з Банком, ні з ОСОБА_3 підписано не було. Не досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору не є підставою для скасування рішення третейського суду. В судовому засіданні представник ПАТ «Укргазпромбанк» додатково зазначив, що зі змісту заяви не зрозуміло, заявник просить про визнання договору недійсним чи про скасування рішення третейського суду. Третейський суд є компетентним для розгляду справи, договори містять третейське застереження. Судом вирішено про стягнення заборгованості а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому третейський суд не вирішував питання про права та обов'язки іпотекодавця.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань суду не подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника ПАТ «Укргазпромбанк», вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи №01/15, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.02.2015 року по справі № 01/15 позов ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» суму заборгованості в розмірі 57471,84 долар США та 9 463,80грн. витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 27.05.2011 року між ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 Договору споживчого кредиту №7-Ф-К/11-Л, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 75 000,00 доларів США під 13,00% річних в строк до 26.05.2014 р., позичальник в свою чергу зобов'язався виконати умови договору належним чином.

Відповідно до п. 1.1 Договору споживчого кредиту №7-Ф-К/11-Л від 27.05.2011р., предметом цього договору є надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) на споживчі цілі та зобов'язання позичальник повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежу на умовах визначених цим Договором.

В подальшому 20.07.2012 р., між ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №1 до вищевказаного кредитного договору відповідно до якого було змінено графік погашення кредиту.

27.05.2011р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №5-П/11-Л, відповідно до якого поручитель поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №7-Ф-К/11-Л від 26.05.2011р. та будь якими додатковими угодами до нього. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами кредитного договору, у тому числі про строки виконання зобов'язань за кредитним договором та про право банку на вимогу дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 9.5 Договору споживчого кредиту №7-Ф-К/11-Л від 27.05.2011р., укладеного між ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2, сторони погодили, що усі спори та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському судді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Аналогічна домовленість міститься в п. 11 Договору поруки №5-П/11-Л від 27.05.2011 року, укладеному між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк».

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, згідно регламенту даного третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Отже незалучення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків третьої особи не є визначеними ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підставами для скасування рішення третейського суду, тим більше, що оскаржуваним рішенням третейського суду стягнуто заборгованість за кредитним договором, а не звернено стягнення на предмет іпотеки, тому, в даному випадку, третейським судом не було вирішено питання про права та обов'язки майнового поручителя, який не брав участь у справі .

Другою з підстав для скасування рішення третейського в заяві зазначено, що під час укладання договору поруки між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме - не було узгоджено строк дії такого договору.

Відповідно до п. 12 договору поруки №5-П/11-Л від 27.05.2011 р. договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Разом з тим, твердження в заяві ОСОБА_1 про те, що з цих підстав договір поруки є неукладеним, не є визначеною Законом підставою для скасування рішення третейського суду.

Іншою з підстав для скасування рішення третейського в заяві зазначено, що справа, в якій прийнято оспорюване рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Договір споживчого кредиту №7-Ф-К/11-Л та Договір поруки №5-П/11-Л згідно яких сторони погодили, що всі спори які виникають при виконанні Кредитного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, укладені 27.05.2011р., а рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просить ОСОБА_1 ухвалено 10.02.2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15, якщо на дату укладення кредитного договору, який містить третейське застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) і третейське застереження, яке міститься у цьому договорі було укладено в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», справа, у якій прийнято рішення третейським судом, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-2074цс15, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-831цс14, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США. Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10.02.2015 року по третейській справі № 01/15 підлягає задоволенню, оскільки відносини, що виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору, ОСОБА_2 є споживачем послуг Банку в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи той факт, що на час укладення з позичальником ОСОБА_2 27.05.2011 р. Договору споживчого кредиту №7-Ф-К/11-Л та укладення з поручителем ОСОБА_1 договору поруки від 27.05.2011р., а тим більше на час ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків оскаржуваного рішення - 10.02.2015 року, діяла редакція Закону України «Про третейські суди», якою передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), справа, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.02.2015 року по справі № 01/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя