Номер провадження: 22-ц/785/1543/15
Головуючий у першій інстанції Турецький О.С.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, анулювання запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 1-5), в якому просила: скасувати наказ № 24 ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" від 15 квітня 2014 року про звільнення її з посади начальника причалу № 114 "Бугово" та поновити її на посаді начальника причалу з 15 квітня 2014 року; виплатити їй за час вимушеного прогулу заробітну плату з 15 квітня 2014 року до дати винесення наказу про поновлення на посаді; анулювати запис про звільнення в трудовій книжці та рахувати недійсним запис № 16 про звільнення з 15 квітня 2014 року з посади начальника причалу № 114 "Бугово".

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що на її думку невжиття нею заходів щодо недопущення самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" членом Організації ОСОБА_5 не є грубим порушенням трудових обов'язків, рішення про звільнення прийняте неповноважним складом Ради Організації, а наказ в. о. директора Організації про оголошення позивачці догани від 27 лютого 2014 року прийнятий безпідставно.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та недоведеність, надав до суду письмові заперечення, у яких вказується на те, що невжиття позивачкою заходів щодо недопущення самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" членом Організації ОСОБА_5 є грубим порушенням трудових обов'язків, оскільки внаслідок таких дій позивачки, Організацію було притягнуто до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівництва Інспекцією державного архітектурного контролю в Одеській області. Рішення про звільнення позивачки було прийняте повноважним складом Ради Організації, згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2014 року у цивільній справі № 522/1071/14-ц про визнання протиправним та скасування рішення Конференції Організації, яке набрало законної сили 26 березня 2014 року. Цим рішенням повернуті повноваження складу Ради, який приймав рішення про звільнення позивачки. Сам по собі факт відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на вказане рішення суду, яку було подано з пропуском встановленого процесуальним Законом строку, не свідчить про нечинність рішення від 12.03.2014 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року, в якій просить рішення суду від 26.08.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на те, що в рішенні суд допустив грубі порушення, не з'ясував обставини та використав докази, які не перевірені належним чином, зробив висновки про дії позивачки, яких не було, і тому рішення незаконне та необґрунтоване і не відповідає дійсності.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу, представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що наказом директора Організації Новосельського В.М. № 3 від 31 січня 2011 року позивачку було прийнято на роботу в Організацію на посаду начальника причалу № 114 "Бугово", який є відокремленим (структурним) підрозділом Організації.

Згідно з реєстраційними та статутними документами Організації, яка зареєстрована та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 111, а також з іншими матеріалами справи, відокремлений (структурний) підрозділ Організації - причал № 114 "Бугово" знаходиться поза межам розташування Організації - у м. Іллічівську Одеської області.

Отже, позивачка очолювала відокремлений (структурний) підрозділ Організації, який знаходиться поза межами Організації.

Вказане свідчить про те, що позивачка відноситься до категорії працівників, яких може бути звільнено на підставі ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На початку квітня 2014 року, комісією з проведення інвентаризації об'єктів, що знаходяться на території причалу № 114 "Бугово" було виявлено, що у березні цього ж року на території вищевказаного причалу членом Організації ОСОБА_5 було самочинно збудовано капітальну будівлю у проході до моря між будівлями, позначеними на плані причалу, складеному КП "БТІ" м. Іллічівська, під № 112 та № 114 у 8 ряді. Окрім того, у вказаний проміжок часу ОСОБА_5 було проведено самочинну реконструкцію належної їй будівлі № 114 у 8 ряді причалу. Вказані обставини підтверджується актом та доповідною запискою від 05 квітня 2014 року, а також матеріалами фотофіксації, які надані відповідачем.

Заперечень щодо змісту та достовірності вказаних документів з боку позивачки та її представника не надійшло.

Також факт самочинного будівництва зафіксований в акті позапланової перевірки дотримання Організацією вимог законодавства у сфері містобудівництва, складеному посадовою особою Інспекції 20 червня 2014 року.

Факт самочинного проведення ОСОБА_5 будівництва та реконструкції, а ні позивачкою, а ні її представником не заперечується. Також, ними не заперечується обізнаність позивачки щодо вказаних дій ОСОБА_5

За наслідками перевірки Інспекцією прийнято постанову № 192 від 27 червня 2014 року, якою Організацію визнано винною у порушенні законодавства у сфері містобудівництва та накладено штраф у розмірі 43 848,00 грн.

15 квітня 2014 року Радою Організації було прийняте рішення про звільнення позивачки з посади начальника причалу № 114 "Бугово" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось у невжитті позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва ОСОБА_5 на території причалу № 114 "Бугово" та приховуванні цього факту від керівництва Організації. Цим рішенням в. о. директора доручено підписати відповідний наказ про звільнення позивачки.

На засіданні Ради позивачка була присутня та не заперечувала той факт, що їй було відомо про дії ОСОБА_5, жодні заходи вжиті не були, оскільки на думку позивачки такі дії не є таким, що потребують реагування. Це не заперечувалось позивачкою та її представником у судовому засіданні.

На виконання вищевказаного рішення Ради Організації, 15 квітня 2014 року в. о. директора Киричком О.Г. було видано наказ, яким ОСОБА_4 було звільнено з посади начальника причалу № 114 "Бугово" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось у невжитті заходів з недопущення самочинного будівництва ОСОБА_5 на території причалу № 114 "Бугово" та приховуванні цього факту від керівництва Організації.

З огляду обставин, щодо яких у сторін відсутній спір (проведення ОСОБА_5 самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" та обізнаності позивачки про такі дії ОСОБА_5.), враховуючи приписи ч. 3 ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції вважав такі обставини встановленими.

Щодо часу проведення будівельних робіт, суд зазначив, що надані відповідачем докази (щодо часу проведення робіт) позивачкою не спростовані. Технічний паспорт виготовлений КП "БТІ" м. Іллічівська у 2012 році лише свідчить про те, що будівля ОСОБА_5 № 114 вже існувала, проте цей технічний паспорт не спростовує факт будівництва нової будівлі у проході між будівлями № 112 та 114 та реконструкції будівлі № 114 у березні 2014 року.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції вважав за необхідне з'ясувати лише ту обставину, чи є дії позивачки з невжиття заходів з недопущення самочинного будівництва ОСОБА_5 на території причалу № 114 "Бугово" такими, що можуть розцінюватись як одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

З'ясовуючи це питання, суд виходив з наступного.

Пунктом 9 розділу 2 посадової інструкції начальника причалу Організації, затвердженої директором Організації Новосельським В.М. від 03 березня 2010 року до функцій начальника причалу належить здійснення контролю за проведенням ремонтно-будівельних робіт та вжиття заходів з їх недопущення без наявності дозвільних документів.

З вказаною посадовою інструкцією позивачка була ознайомлена, про що свідчить її власний підпис на зворотній частині останнього аркушу інструкції.

Суд не прийняв до уваги доводи представника позивачки щодо незаконності вказаної інструкції, оскільки, по-перше, позивачка інструкцію підписала та після цього працювала за нею більше трьох років, інструкцію не оскаржувала, по-друге, вказана інструкція не суперечить, а ні законодавству України, а ні статуту Організації.

Директором Організації Новосельським В.М. були видані накази від 03 грудня 2009 року та від 11 вересня 2012 року про заборону самочинного будівництва на території причалів Організації та вжиття заходів з недопущення такого будівництва. Здійснення контролю за недопущенням самочинного будівництва цими наказами було покладено на начальників причалів. З вказаними наказами позивачка також була ознайомлена під розпис, їх не оскаржувала.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що до функціональних (трудових) обов'язків позивачки входило здійснення контролю за самочинним будівництвом на території очолюваного нею причалу та вжиття відповідних заходів з недопущення такого будівництва.

Заходами недопущення самочинного будівництва суд вважав видання начальником причалу приписів особам, які здійснюють таке будівництво щодо його припинення, інформування уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування, а також керівництва Організації про відповідні факти.

Посилання позивачки та її представника на невжиття керівництвом Організації заходів щодо усунення наслідків самочинного будівництва на території причалу не є підтвердженими та не стосуються предмету спору.

Таким чином, суд першої інстанції вважав правильним висновок відповідача про те, що невжиття позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва ОСОБА_5 є порушення трудових обов'язків.

Також, суд погодився з позицією відповідача стосовно того, що допущене позивачкою порушення є грубим з огляду на таке.

В акті перевірки від 20 червня 2014 року, складеному посадовою особою Інспекції зазначений об'єкт, який належить ОСОБА_5 (№ 114 ряд 8) та об'єкт, який був самочинно збудований нею між будівлями № 112 та № 114 у 8 ряду причалу. На підставі вказаного акту Інспекцією було прийняте рішення (постанова) про притягнення Організації до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівництва та накладення на неї штрафу у розмірі 43 848,00 грн.

Оскарження Організацією рішення Інспекції до адміністративного суду не має значення для вирішення справи, оскільки абзацом другим п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про судову практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Тобто, Верховний Суд України зазначає, що грубим є порушення не тільки, яким завдано шкоди, а й те, яке могло завдати такої шкоди.

Також, судом першої інстанції звернуто увагу на те, що дії позивачки з невжиття заходів до припинення самочинного будівництва були свідомими, що ОСОБА_4 не оспорює.

Окрім того, незалежно від осіб, які самочинно проводили будівництво на території причалу, Організація, як орендар, відповідає перед орендодавцем за самочинне будівництво на орендованій території. Про таке свідчить пункт 4 розділу 5 договору оренди земельної ділянки укладеного між Організацією та Іллічівською міською радою Одеської області 30 березня 2012 року.

Таким чином, в незалежності від результатів оскарження рішення Інспекції в суді, факт самочинного будівництва є таким, що свідчить про порушення Організацією умов договору оренди земельної ділянки, на якій розташований причал, оскільки цей факт є беззаперечним.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що невжиття позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва на території причалу ОСОБА_5 свідчить про одноразове грубе порушення позивачкою її трудових обов'язків, встановлених посадовою інструкцією начальника причалу та наказами директора Організації, які не суперечать законодавству, статутові Організації та вказаній посадовій інструкції начальника причалу.

Окрім того, суд звернув увагу на те, що позивачкою оскаржується лише наказ про її звільнення, виданий в. о. директора. Проте, сам по собі наказ не може бути визнаний незаконним, оскільки він прийнятий на підставі відповідного рішення Ради про звільнення позивачки, а не в. о. директора Організації. Вищевказаним рішенням Ради Організації в. о. директора лише було уповноважено підписати наказ про звільнення. Саме рішення Ради про звільнення позивачки нею не оскаржене, у зв'язку із чим підстави для надання йому правової оцінки відсутні в силу вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи, що рішення про звільнення позивачки було прийняте відповідно до закону, підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, анулювання запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, абзацом другим п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 57-60, 109, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4

Однак, судова колегія, не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду ґрунтуються на недоведених обставинах, що мають значення для справи та суд дійшов до таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що з 01.02.2011 року позивачку було прийнято на посаду начальника причалу № 114 "Бугово", який є відокремленим (структурним) підрозділом ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" відповідно до наказу № 3 від 31.01.2011 року (а. с. 7, 99 т. 1).

Згідно з наказом № 24 від 15.04.2014 року позивачку звільнено з роботи, з посади начальника причалу № 114 "Бугово" ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а. с. 7, 17, 120 т. 1).

Відповідно до наказу про звільнення одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_4 виразилось у невжитті заходів з недопущення самовільного будівництва членом Організації ОСОБА_5 капітальної двохповерхової будівлі на території причалу № 114 "Бугово" у проході 8 ряду між ангарами № № 112 та 114, приховуванні від керівництва Організації факту будівництва вказаної будівлі, враховуючи, що у березні 2014 року ОСОБА_4 притягувалась до дисциплінарної відповідальності за невиконання рішення Ради ГО "ВМСОТРЛ" та її було оголошено догану наказом в. о. директора Організації № 10 від 18 березня лютого 2014 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як роз'яснено в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, із змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами трудових спорів", на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Тобто, за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може бути звільнено, зокрема керівника відокремленого структурного підрозділу за одноразове грубе порушення (враховуючи характер проступку, обставини, за яких його вчинено, яку завдано ним, могло бути завдано шкоду) трудових обов'язків (обов'язків покладених на нього трудовим договором).

Відмовляючи в задоволенні позову позивачці, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою вчинено одноразове грубе порушення трудових обов'язків, передбачених п. 2.9. посадової інструкції начальника причалу ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", відповідно до якого начальник зобов'язаний здійснювати контроль за проведенням ремонтно-будівельних робіт і вживати заходи по їх недопущенню без наявності дозвільних документів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що до функціональних (трудових) обов'язків позивачки входило здійснення контролю за самочинним будівництвом на території очолюваного нею причалу та вжиття відповідних заходів з недопущення такого будівництва.

Заходами недопущення самочинного будівництва суд вважав видання начальником причалу приписів особам, які здійснюють таке будівництво щодо його припинення, інформування уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування, а також керівництва Організації про відповідні факти.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі копії посадової інструкції начальника причалу (а. с. 100-104 т. 1), надану представником відповідача в судовому засіданні, та на яку він посилався в своїх запереченнях на позов (а. с. 127-128), проти якої заперечувала позивачка як в позові так і в апеляційній скарзі.

Однак, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено та підтверджується оглянутою в судовому засіданні та приєднаною до матеріалів справи, завіреною печаткою органів прокуратури, посадовою інструкцією начальника причалу ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (а. с. 42-47 т. 2), що до трудових обов'язків позивачки не входив обов'язок здійснювати контроль за проведенням ремонтно-будівельних робіт і вживати заходи по їх недопущенню без наявності дозвільних документів. В п. 2.9 вказаної посадової інструкції, на який посилався суд першої інстанції, визначено обов'язок позивачки як начальника причалу, здійснювати контроль за проведенням ремонтних робіт службових приміщень.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000011, прокуратурою Приморського району м. Одеси порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 366 КК України щодо внесення посадовими особами ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" завідомо недостовірних даних до офіційних документів, а саме до посадової інструкції начальника причалу (структурного підрозділу ГО "ВМСОТРЛ") та до наказів по особовому складу № 78 від 24.12.2013 року та № 79 від 27.12.2013 року (а. с. 48 т. 2).

Судова колегія, надаючи оцінку копії посадової інструкції, яка надавалася суду першої інстанції і знаходиться в матеріалах справи, а також копії посадової інструкції наданій та дослідженій в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 ЦПК України, приймає до уваги останню, оскільки надана та досліджена копія посадової інструкції начальника причалу ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції завірена мокрою печаткою органів прокуратури, які проводять досудове розслідування по вище вказаному кримінальному провадженню. Копія посадової інструкції, яка досліджувалася судом першої інстанції (а. с. 22-24, 100-104), та на яку посилався суд першої інстанції, не завірена ні мокрою печаткою, ні судом першої інстанції.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивачкою вчинено одноразове грубе порушення трудових обов'язків, оскільки до її трудових обов'язків не входять ті обов'язки за порушення яких її звільнено, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні переконливі докази того, що самовільне будівництво членом Організації ОСОБА_5 капітальної двохповерхової будівлі на території причалу № 114 "Бугово" у проході 8 ряду між ангарами № № 112 та 114, за яке було звільнено позивачку, було здійснено саме в кінці березня 2014 року (позивачкою це заперечується), що вбачається з доповідної записки від 11.04.2014 року та акту від 05.04.2014 року (а. с. 107-108 т. 1), на які посилався суд першої інстанції та, що це будівництво є одноразовим порушенням.

Оскільки, як вбачається з наказів № 17 від 03.12.2009 року (а. с. 105 т. 1) та наказу № 30 від 11.09.2012 року (а. с. 106 т. 1), на які в запереченнях на позовну заяву посилається відповідач (а. с. 127 т. 1), самочинне будівництво на території, зокрема причалу № 114 "Бугово", проводилося і в 2009, 2012 роках також ще і до призначення позивачки на посаду начальника причалу.

Тому судова колегія вважає, що доводи відповідача та висновки суду першої інстанції стосовно самовільного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" у проході 8 ряду між ангарами № № 112 та 114 саме в кінці березня 2014 року, за яке позивачку було звільнено, з посиланням на вище вказані доповідну записку та акт (інші докази цьому в матеріалах справи відсутні), які не містять інформації ні про час початку самовільного будівництва ні про час його закінчення з підтвердженням цього певними доказами, ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, позивачку за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України звільнено з роботи з порушенням закону, без законної підстави, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Тому позовні вимоги позивачки щодо поновлення її на роботі підлягають задоволенню відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, а наказ про її звільнення № 24 від 15.04.2014 року підлягає визнанню незаконним із зобов'язанням відповідача його скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тому відповідно до зазначеної норми закону підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачки з урахуванням її заробітної плати (а. с. 135 т. 1) складає 39 506 грн. 25 коп. = 215 х 183 грн. 75 коп. Вимушений прогул з 16.04.2014 року по 23.02.2015 року = 215 робочих дні. Середньоденний заробіток позивачки складав 183 грн. 75 коп. (а. с. 135 т. 1).

Однак, враховуючи, що позивачка та її представник відповідно до поданої ними заяви (а. с. 65 т. 2) просять стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 872 грн. 17 коп., що підтвердили в судовому засіданні та наполягали на цьому, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 872 грн. 17 коп.

Проте судова колегія не погоджується з позовними вимогами позивачки щодо анулювання запису про звільнення в трудовій книжці та рахування недійсним запису № 16 про звільнення з 15 квітня 2014 року з посади начальника причалу № 114 "Бугово", так як ці позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Оскільки, поновлення на роботі позивачки на підставі рішення суду є підставою для внесення відповідного запису в трудову книжку.

Таким чином, судова колегія, на підставі наведеного, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, і вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково: визнати незаконним та зобов'язати відповідача скасувати наказ № 24 від 15.04.2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника причалу № 114 "Бугово", поновити ОСОБА_4 на посаді начальника причалу № 114 "Бугово" ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 872 грн. 17 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави, враховуючи що позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з урахуванням позовних вимог майнового та немайнового характеру, в розмірі 572 грн. 32 коп.

Доводи представника відповідача в запереченнях на апеляційну скаргу, підтриманих представниками відповідача в судовому засіданні (а. с. 4 т. 2) стосовно того, що наказ про звільнення позивачки не є самостійним рішенням про звільнення позивачки, оскільки був виданий на підставі рішення Ради від 15.04.2014 року про звільнення позивачки, а тому без скасування рішення Ради про звільнення позивачки, яке позивачкою не оскаржується, підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні, з посиланням на положення Статуту відповідача чинного на час звільнення позивачки, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, враховуючи вище викладене, в судовому засіданні встановлено, що позивачку звільнено з роботи з порушенням закону, без законної підстави, її звільнення оформлено оскаржуваним позивачкою наказом № 24 від 15.04.2014 року (а. с. 17, 120 т. 1), на підставі якого запис про звільнення позивачки внесено до її трудової книжки (а. с. 7 т. 1), а тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, анулювання запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконним та зобов'язати Громадську організацію "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" скасувати наказ № 24 від 15.04.2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника причалу № 114 "Бугово".

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника причалу № 114 "Бугово" Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів".

Стягнути з Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 872 грн. 17 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" на користь держави судовий збір в розмірі 572 грн. 32 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич