Справа № 2-4825/11
Провадження № 4-с/487/11/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Горта О.М., розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання бездіяльністю відмови у здійсненні дій примусового виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ по примусовому виконанню ним рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 80000 гривень 00 копійокв межах вартості спадкового майна, та просила зобов'язати виконавця передати їй спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 з наданням їй рахунку про перерахування коштів, якщо вартість майна є більшою, ніж борг, та виселити мешканців із зазначеного житлового приміщення.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2015 року в частині відмови у відкритті провадження за скаргою в частині визнання бездіяльною відмови старшого державного виконавця у здійсненні дій з примусового виконання рішення суду скасовано, а справу в цієї частині повернути до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2015 року в частині відмови у відкритті провадження за скаргою про зобов'язання старшого державного виконавця передати спадкове майно стягувачу та виселити мешканців змінити, та зазначити про відмову у прийняті скарги ОСОБА_1 в цієї частині.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначала, що у Заводському ВДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/412/570/12 від 28.04.2014 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в межах спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4, 80000 гривень та 1500 гривень витрат пов'язаних з проведенням експертизи. До свого провадження справу прийняв старший державний виконавець ВДВС у Заводському районі м. Миколаєва ММУЮ ОСОБА_5 30.04.2014 року ним було розпочате примусове виконання рішення суду. Державний виконавець до цього часу не виконує вимоги закону про накладення арешту на майно боржника і не звертає стягнення на спадкове майно боржника. 13.06.2014 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва в задоволенні клопотання про примусовий вхід до житла відмовлено. Ухвалу Заводського районного суду ОСОБА_5 не оскаржив. З цього часу ОСОБА_5 ніяких дій з виконання рішення суду не провадить.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Державний виконавець ВДВС ММУЮ скаргу не визнав, просив у її задоволенні відмовити.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи № 2-1412-1570/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та стягнення коштів за рахунок спадкового майна, судом встановлене наступне.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 80000 гривень. В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, стягнення 3% річних за порушення грошового зобовязання та збитків від інфляції відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 1500 гривень витрат, повязаних з проведенням експертизи. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1200 гривень судового збору.

30.04.2014 року старшим державним виконавцем Биковим І.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі 2/412/570/12 виданого 28.04.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва, копії якої направлено сторонам того ж дня разом з вимогою державного виконавця.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 07.05.2014 за ОСОБА_3 зареєстровано 4-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

08.05.2014 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі. На стук та дзвінки в двері відчинила невідома особа, що назвалася матір'ю боржниці надати державному виконавцю доступ до квартири відмовилась, ніяких пояснень не надала та вимогу державного виконавця отримати відмовилась. 19.05.2014 року державним виконавцем на адресу, вказану у виконавчому документі направлено вимогу державного виконавця. Вимогу отримала боржниця особисто, що підтверджується повідомленням про поштове відправлення. 27.05.2014 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2, на стук та дзвінки в двері ніхто не відчиняв про що складено відповідний акт.

Згідно відповіді автоматизованої бази даних БД «Автомобіль», автотранспорт за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Згідно ст.11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 30 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до частини першої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов'язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб'єктів права на оскарження її незаконних дій.

Перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. ОСОБА_1 того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання бездіяльністю відмови у здійсненні дій примусового виконання рішення суду задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2/412/570/12 виданого 28.04.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.Г. Нікітін