Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ВисоцькоїВ.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Служба капітана Севастопольського морського рибного порту», третя особа - Державне агентство рибного господарства України, про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2014 року він був призначений на посаду капітана порту державного підприємства «Служба капітана Севастопольського морського рибного порту» (далі - ДП «СК Севастопольського МРП» наказом Державного агентства рибного господарства України від 24 березня 2014 року № 18-к, на умовах контракту від 24 березня 2014 року № 86 з терміном дії до 23 березня 2014 року, яким передбачено структуру його заробітної плати, що складалася з місячного окладу у розмірі 18 264 грн. та надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50 % від посадового окладу. 07 серпня 2014 року його було звільнено на підставі наказу Державного агентства рибного господарства України за п. 8 ст. 36 КЗпП України. ОСОБА_4 зазначає, що за період роботи з 24 березня 2014 року до 07 серпня 2014 року заробітна плата йому не виплачувалася, при звільненні з ним не проведено повного розрахунку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «СК Севастопольського МРП» на користь ОСОБА_4 123 313,98 грн. невиплаченої заробітної плати та 54 792 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 178 105,98 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить вказані судові рішення змінити та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що у період перебування сторін трудових відносинах, позивачу заробітна плата не виплачувалася, а при звільненні з роботи повного розрахунку з ним проведено не було.

Разом з тим, звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_4 просив стягнути на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 82 188 грн. (а. с. 1-3), проте, потім уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 137 303,39 грн. (а.с. 38-43).

Оскільки у даній справі наявний спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, зокрема й розміру заробітної плати, який задоволено частково у сумі 123 313,98 грн., тому місцевий суд, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 117 КЗпП України, дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку частково.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська