Справа № 317/2319/15-ц
№/п 2/317/1756/2015
У Х В А Л А

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Балковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валок», ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання договору поруки недійсним (з нових підстав),

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2015 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валок», ОСОБА_2, про визнання договору поруки недійсним (з нових підстав).

21.09.2015 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тобто не належить до юрисдикції суду (не підвідомча суду). Просить провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, не зявились.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. (з подальшими змінами і доповненнями), оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог ст.ст. 15-16, ч. 2 ст. 118 ЦПК України, при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи позичальника і до юридичної особи поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель, згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

В звязку з вищевикладеним та враховуючи те, що між сторонами, однією з яких є фізична особа ОСОБА_1, виник спір із кредитних правовідносин, а також те, що однією із сторін оскаржуваного договору поруки від 15.08.2009 року також є фізична особа ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 15, 118, 205, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валок», ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання договору поруки недійсним (з нових підстав) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Мінгазов