ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6752/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача 2 ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві та Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в місті Києві про зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві) та Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в місті Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ МВС України в м. Києві) про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги з урахуванням їх уточнень мотивовані тим, що 22 липня 2011 року під час розгляду кримінальної справи, порушеної стосовно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, постановою старшого слідчого по розслідуванню ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Натальчук О.Д., накладено арешт, у тому числі і на автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, яка належав обвинуваченому на праві власності. Також на даний транспортний засіб накладено арешт і постановою ВДВС Дарницького РУЮ за №782/4 від 26 квітня 2013 року.

В свою чергу, рішенням Подільського районного суду м. Києва право власності на автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, визнано за ним.

Посилаючись на те, що він не є підозрюваним чи обвинуваченим по даній кримінальній справі, а транспортний засіб, на який накладено арешт, належить йому на праві приватної власності, позивач стверджує, що накладені постановами старшого слідчого по розслідуванню ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Натальчук О.Д. та ВДВС Дарницького РУЮ арешти порушують його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном, а тому просить винести рішення про зняття відповідних арештів на належне йому майно.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 2 - ГУ МВС України в м. Києві у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з червня 2011 року в провадженні органів досудового слідства перебувала кримінальна справа, порушена стосовно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

22 липня 2011 року постановою старшого слідчого по розслідуванню ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Натальчук О.Д., під час розгляду зазначеної кримінальної справи та на підставі стст. 125, 126 та 130 КПК України, накладено арешт, у тому числі і на автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, яка належав на праві власності ОСОБА_4

З зазначеної постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 вбачається, що арешт на належний йому на праві власності автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, накладений задля забезпечення цивільного позову, який може бути заявлено під час досудового чи судового слідства.

При цьому, за приписами ст. 29 Кримінально-процесуального кодексу України, у редакції 1960 року, який діяв на момент винесення постанови про арешт майна (далі по тексту - КПК України) при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода або понесені витрати закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов'язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову.

При провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого.

Згідно зі ст. 125 КПК України слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

За правилами ст. 126 КПК України забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Водночас, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2012 року звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 цією ж постановою залишено без розгляду. Окрім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва право власності на автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, визнано за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на час розгляду даної справи цивільний позов за для забезпечення якого постановою старшого слідчого від 22 липня 2011 року було накладено арешт на автомобіль Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, залишено без розгляду, а позивач, у свою чергу, є одноосібним власником цього транспортного засобу та не був ані підозрюваним, ані обвинуваченим у вищезазначеній кримінальній справі.

Окрім того, в червні 2015 року позивач дізнався, що на належний йому на праві власності автомобіль також накладено арешт постановою ВДВС Дарницького РУЮ за №782/4 від 26 квітня 2013 року.

За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В свою чергу, за змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Тобто, за підсумовуючим аналізом вказаної правової норми, суд дійшов висновку, що законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

За змістом ст. ст. 317 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на те, що позивач не був власником даного автомобіля на час ухвалення слідчим постанови, не був ані підозрюваним, ані обвинуваченим у вищезазначеній кримінальній справі, автомобіль на даний час належить йому на праві власності, а також оспорювані ним постанови про накладення арешту порушують його право володіння, користування та розпорядженням належним йому на праві власності майном, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись стст. 321, 391 Цивільного кодексу України, стст. 212, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти арешт з автомобіля Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, синього кольору, 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві від 26.04.2013 року за №782/4.

Зняти арешт з автомобіля Ауді-90, державний номерний знак НОМЕР_1, синього кольору, 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, накладений постановою старшого слідчого по розслідуванню ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві Натальчук О.Д. від 22.07.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.