Справа № 274/3372/15-ц Провадження № 2/0274/1478/15
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
24.12.15 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якогї є ОСОБА_2,
доОСОБА_3, представником якого є ОСОБА_4,
провиселення без надання іншого жилого приміщення,
У липні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_3 виселитись з квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира), без надання іншого житлового приміщення.
ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що ОСОБА_1 має не меті виселити його з Квартири, але вона Квартирує не утримує, а утримує він, при цьому він не допускає систематичного порушення правил співжиття у Квартирі з ОСОБА_1, а остання вчиняє дії, направлені на перешкоджання йому користуватись Квартирою.
Судом з'ясовано, що Виконавчий комітет Бердичівської міської ради трудящих м. Бердичева 04.08.1977 р. видав ордер № 427 ОСОБА_5, сім'я якої складається з двох осіб (ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_6 чоловік), на право зайняття однієї кімнати загальною площею 19,4 кв. м в окремій Квартирі (а. с. 6), що також встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.10.2012 р. у справі № 0603/3726/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням (далі Рішення) (а. с. 22 23).
ОСОБА_1 було прописано у Квартирі 07.09.1977 р., а ОСОБА_3 08.08.1979 р., що встановлено Рішенням (а. с. 22 23), на даний час вони зареєстровані та проживають у Квартирі, що підтверджується довідками від 22.01.2015 р. № 13 та від 16.09.2015 р. № 41 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 7, 30), довіреностями від 24.09.2015 р. та від 07.10.2015 р. (а. с. 19, 20), відомостями від 27.07.2015 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а. с. 15), та наведеними нижче показаннями свідків.
Особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що ОСОБА_3 було прописано у Квартирі як члена сім'ї (чоловіка) наймача ОСОБА_1
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано 07.02.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.02.2008 р. серії 1-ТП № 025636 (а. с. 5) та встановлено Рішенням (а. с. 22 23).
З викладеного випливає, що у розумінні статей 61 та 64 Житлового кодексу Української РСР ОСОБА_1 була та є наймачем Квартири, а ОСОБА_3 був членом сім'ї (чоловіком) ОСОБА_1 (наймача), а у даний час є особою, яка проживає у Квартирі, а в силу частини третьої статті 64 Житлового кодексу Української РСР ОСОБА_3 має такі самі права та обов'язки щодо Квартири, які і ОСОБА_1
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2011 р. у справі № 1-72/11, який набрав законної сили 24.01.2012 р., ОСОБА_3 було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченому частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (а. с. 8 10).

Цим вироком встановлено, що 09.02.2010 р. приблизно о 15:00 поблизу вхідних дверей Квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3, діючи умисно, наніс ОСОБА_1 декілька, але не менше ніж один, ударів руками по тулубу Також під час конфлікту ОСОБА_3 своїми руками з силою стискував руки ОСОБА_1 Внаслідок дій ОСОБА_3 ОСОБА_1 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 14.11.2012 р., 01.12.2014 р. та 25.01.2015 р. зверталась до Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з заявами щодо поведінки (дій) ОСОБА_3, що підтверджується листами від 17.11.2012 р. № 10558, від 08.12.2014 р. № 6309 та від 05.02.2015 р. № 7031 цього органу (а. с. 11, 12, 13).

Листом від 17.11.2012 р. № 10558 Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_1 було повідомлено, що в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за статтею 296 Кримінального кодексу України відмовлено за відсутністю ознак складу злочину, відносини, яким між ними склались, носять цивільно-правовий характер, з ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда (а. с. 11)

Листом від 08.12.2014 р. № 6309 Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_1 було повідомлено, що за фактом її звернення грубого порушення громадського порядку не було, в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення, з ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда виховного характеру з метою недопущення порушення громадського порядку в подальшому (а. с. 12)

Листом від 05.02.2015 р. № 7031 Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_1 було повідомлено за фактом її звернення відсутні ознаки кримінального правопорушення, зібрані матеріали не підлягають реєстрації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносини, які склались між нею та ОСОБА_3, носять цивільно-правовий характер, для їх вирішення необхідно звертатись до суду у разі приватного обвинувачення, з ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда виховного характеру з метою недопущення порушення громадського порядку в подальшому (а. с. 13).

Крім того, ОСОБА_1 12.09.2013 р. звернулась до Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з заявою щодо дій ОСОБА_3, відомості за якою 12.09.2013 р. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001459 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, але постановою від 20.06.2014 р. слідчого слідчого відділення Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_7 це кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 24 25).

Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що живе по сусідству з ОСОБА_3 та часто того бачить. За весь час, який він знає ОСОБА_3 (тридцять два роки), ніколи не бачив, що б той був агресивним, лаявся. ОСОБА_3 є зразковою людиною, ніхто не може на нього поганого слова сказати. ОСОБА_1 не проживає у Квартирі, туди приходить тільки робити скандали. Порвала ОСОБА_3 постіль та викинула її на балкон.

Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, з ОСОБА_3 ходив разом на роботу років тридцять. Той не п'яниця. Він не бачив, що б ОСОБА_3 викидав речі ОСОБА_1 з Квартири, ОСОБА_1 у Квартирі не проживає, тільки туди приходить та уходить звідти (останні роки два мабуть), з якою метою не знає, може, перевіряє Квартиру. ОСОБА_3 до п'янок та бійок не схильний. Чи ночує ОСОБА_1 у Квартирі не знає. ОСОБА_3 протягом останнього року він бачить постійно, біля будинку, у якому знаходиться Квартира.

Свідок ОСОБА_10 (дільничний інспектор міліції (поліції)) дав показання про те, що останні чотири п'ять років поступають заяви до міліції від ОСОБА_1 з вимогою вжити заходів для виселення ОСОБА_3 з Квартири. ОСОБА_3 також писав заяви до міліції, але менше, ніж ОСОБА_1, про те, що має право проживати у Квартирі, оскільки він там зареєстрований. Була ситуація, що ОСОБА_1 змінили замки у Квартирі, хоча вони обидва там проживають, ОСОБА_3 сплачував за комунальні послуги. Одного разу він бачив, здається рік тому, точно не пам'ятає, що речі ОСОБА_3 знаходились на пройомі під'їзду Квартири, у зв'язку з чим він запитав у ОСОБА_1, чого, на що та відповіла, що ОСОБА_3 не має права проживати у Квартирі. ОСОБА_3 зберігає свої речі у підвалі будинку, у якому розташована Квартира. Під час звернень ОСОБА_1 заявляла, що ОСОБА_3 приходить до Квартири, ламає плітку, вибиває двері, але ніяких доказів цього не було. За даними бази "Армор" ОСОБА_3 протягом останнього року жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності. За п'янкою в громадському місці або за зловживанням (алкогольними напоями) ОСОБА_3 ніколи не був ним помічений. ОСОБА_3 має на утриманні унуків. Сусіди кажуть, що нічого поганого ні за ОСОБА_3, ні за ОСОБА_1 сказати не можуть. У під'їзді за ОСОБА_3 ніхто нічого поганого сказати не може. Одного разу, коли ОСОБА_1 була у Квартирі, до нього прийшов ОСОБА_3 і сказав, що та не пускає його. Приїхала оперативна група. Він теж прийшов та побачив, що ОСОБА_1 з ножем в руках готує млинці, потім вона почала дуже сильно кричати та вимагати, що б забрали ОСОБА_3 з квартири. У міліції вона також кричала, била кулаком по столу, казала, що ми всі погані, що ОСОБА_3 нам заплатив. Останні два-три роки він проводив профілактичні бесіди як з ОСОБА_1, так і з ОСОБА_3 Сусіди йому кажуть, що вже втомились від їхніх сварок та не хочуть давати нових письмових пояснень.

Свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що ОСОБА_1 отримала Квартиру з покійним чоловіком. Потім прийняла ОСОБА_3, прописала його. У Квартирі все було куплено за кошти ОСОБА_1, ОСОБА_3 своїх грошей не давав, а складав, купив будинок, оформив на свою дочку, купив машину, оформив по довіреності. Між ними почались скандали. Стали вони сваритись. ОСОБА_12 постійно шкодить. ОСОБА_1 приходила до неї і казала, що той плиту розібрав, вона (ОСОБА_1М.) не може їсти зварити, коли вона (ОСОБА_1М.) приходить до квартири ОСОБА_3 не пускає. ОСОБА_1 та ОСОБА_13 сваряться, б'ються, не раз міліцію викликали. Була судова справа, ОСОБА_3 сплачував ОСОБА_1 за моральну шкоду, побої. ОСОБА_1 приходить до неї, труситься і плаче, каже що не може іти до Кватири. ОСОБА_1 ночує десь у подруг. Боїться іти до Квартири, приходить, а в чашках щось насипано, булавочки біля розкидані біля порогу. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тяжко там жити в одній кімнаті в таких відношення. Після засудження ОСОБА_3 не змінив своєї поведінки. ОСОБА_1 платить за Квартиру. Останній рік ОСОБА_14 проживає у Квартирі. Плита розібрана, розібрав ОСОБА_3 За Квартиру платять обидва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_7 ночує ОСОБА_1, не знає, іноді у сестри. Особисто вона бачила, що у Квартирі речі розкидані по хаті, приблизно півроку рік тому, двері побиті.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що вона з ОСОБА_1 дуже довго проробила. ОСОБА_1 получили Квартиру з першим чоловіком. Він помер. Після цього ОСОБА_1 прийняла ОСОБА_3, через кілька років. Те, що ОСОБА_12 заробляв, нічого ОСОБА_1 не давав. Все, що є в Квартирі, все ОСОБА_1 купила з покійним чоловіком. ОСОБА_3 ОСОБА_1 постійно бив. Коли вона (свідок) не прийде ОСОБА_1 вся в синцях. В мнеї вона ночувала, він не пускає її до хати. Двері побив, плиту зламав, подушки порізав та повикидав на балкон. ОСОБА_1 весь час плаче. Він б'є ОСОБА_1 останні вісім років. ОСОБА_1 сплачує за квартиру. ОСОБА_3 був притягнутий до кримінальної відповідальності за побиття, точно не пам'ятає. Після цього він змінив поведінку ще на гірше, він кожен день бив ОСОБА_1 і не пускав до Квартири. Якось вона (свідок) прийшла, (бачить) сидить ОСОБА_1 під дверима і плаче. Каже, що ОСОБА_3 замок зламав і побив її і хотів спустити зі сходів. В минулому році це було, в 2014. Скільки разів ОСОБА_1 зверталась до міліції не знає, але часто. Ще ОСОБА_1 зверталась до Лабунської. Та сказала, що ОСОБА_1 допоможуть. Останнім часом, з півроку, ОСОБА_3 у Квартирі не бачила. До неї приходить ОСОБА_1 Вчора була. Приходить до неї її провідати, бо вона хвора. ОСОБА_1 варить у неї їсти, бо в Квартирі немає плити, її ОСОБА_16 розбив. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ні в якому разі не можуть жити разом. ОСОБА_1 боїться ОСОБА_3, що він її заб'є в хаті. Останній раз була у ОСОБА_1 у серпні. Про те, що вона казала щодо дверей і плити, що все побито, вона не бачила, що це зробив особисто ОСОБА_3, але волна раз його бачила у Квартирі і він її обізвав, і вона зробила висновок, що це все ОСОБА_12 зробив.

Допитана як свідок ОСОБА_1, пояснила, що вона з покійним чоловіком получили Квартиру. Покійний чоловік у Квартирі все зробив, все у хаті допомагав. Вонии жили, все купляли, і батьки купляли. Потім її чоловік помер. Трапилось це нещастя, я його прийняла. Нещастя це ОСОБА_3 Це її печаль, кого вона взяла. ОСОБА_3 прийшов голий і босий, з дитиною. Вона йому стелила, прала тій дитині. Дочка його підросла, не помагала. У 2008 р вона розлучилась з ОСОБА_3 Раз вона не могла зайти в хату. Бо ОСОБА_3 сидить в хаті і закрився. Вона дзвонила, стукала в двері він сидить. Вона сіла на сходи. Це було років три тому. Сиділа, сиділа, подзвонила раз у міліцію. Другий раз, кажуть будуть. Вона всього разів 10 зверталась до міліції, вони вже сміялись, казали, що вона ходить до них як на роботу. Поки вона сиділа на сходах, ОСОБА_3 став відкривати двері, це години дві ночі було. Він мене вдарив по шиї якоюсь залізякою. ОСОБА_12 було притягнуто до кримінальної відповідальності, бо одного разу він її так побив. Після засудження ОСОБА_3 не змінив свою поведінку, те саме робить. Вона зверталась до прокуратури, вони кажуть, подавайте на суд. Зверталась до Лабунської. Коли вона (ОСОБА_1М.) проживає, то нічого не може зробити. Вона не може зробити собі їсти, бо боїться, що ОСОБА_3 насипле їй отруту. Вона хоже їсти до сестри, до інших осіб. В неї немає другої хати. За Квартиру вона платить. Чи платить ОСОБА_3 не знає. ОСОБА_3 живе у Квартирі, і вона живе. Але разом не живуть, коли живе ОСОБА_12Ф, вона живе у подруги. Коли вона зверталась до Лабунської, та сказала, що я маю бути сама в Квартирі. Про те, що казали свідки щодо того, що ОСОБА_12 побив двері, плиту зламав це сталось роки два, може півтора тому. Протягом останніх року два ОСОБА_12 всі дні перешкоджав їй користуватись Квартирою.

На питання Суду яким конкретно чином ОСОБА_3 перешкоджав їй у цей період користуватись Квартирою ОСОБА_1 не відповіла, однак пояснила, що зараз то не хата, а як сарай і що це все зробив ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 116 Житлового кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд, зважаючи на постанову від 12.09.1991 р. № 1545-XII Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", при розгляді справи застосовує частину першу статті 116 Житлового кодексу Української РСР, за виключенням посилання у ній порушення правил саме соціалістичного співжиття.

Оцінивши наведене вище докази, Суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують неприязні стосунки, при цьому як ОСОБА_3, так і ОСОБА_1 періодично вчиняли дії, які свідчать про їхнє неможливе проживання у Квартирі.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подала доказів того, що щодо ОСОБА_3 у зв'язку з з його відповідними діями застосовувались заходи громадського впливу і що вони виявились безрезультатними (що однією з обов'язкових умови виселення, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР).

Крім того, ОСОБА_1 не подала доказів, які б вказували, що ОСОБА_3 протягом останнього часу (рік два) вчиняв дії, які б унеможливлювали її проживання у Квартирі, зокрема, доказів притягнення того до кримінальної та/або адміністративної відповідальності у зв'язку з вчиненням щодо неї протиправних дій або псуванням належного їй майна, яке перебувало у Квартирі, або самої Квартири.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 64, 79, 88, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Роз'яснити, що:

рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корбут