АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-5747/2011 р. Категорія: стягнення заборгованості
1 інстанції:Гримайло А.М
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л. А.

суддів - Даниленка В. М., Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010

року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та стягнення моральної шкоди, -

встановила :

У вересні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та моральної шкоди. В обґрунтування позс ' вказав, що 03.08.2010 року він надав відповідачу позику - грошові кошти у сумі 380(Л доларів США, відповідач зобов"язався повернути борг до 01.08.2010 року, про що зазначив у відповідній розписці. У передбачений термін відповідач свої зобов"язання не виконав. У зв"язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 299671,80 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та стягнути з відповідача витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 299671,80 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та справу направити до районного суду для розгляду по суті., оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості, районний суд виходив з того, що правовідносини виникли з приводу невиконання позики, яка підтверджується розпискою, складено. Сторонами.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що такий висновок районного суд є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних у справі доказів, яким дана відповідна оцінка. Суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин і застосував закон, який їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

У ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що між позивач 03.08.2010 року він надав відповідачу позику - грошові кошти у сумі 38000 доларів США, відповідач зобов'язався повернути борг до 01.08.2010 року, про що зазначив у відповідній розписці. У передбачений термін відповідач свої зобов'язання не виконав.

Сума коштів, отриманих на підставі розписки у гривні на час звернення до суду з позовом складає 299671,80 грн., і судова колегія вважає, що вказана сума знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судова колегія приходить до висновку, що районний суд прийшов до правильного висновку щодо стягнення суми заборгованості за договором позики з відповідача, оскільки даних про те, що ОСОБА_2 отримав іншу суму, ніж вказано у розписці в судове засідання ні районного, ні апеляційного суду не надано. Крім цього відповідач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував факту отримання грошових коштів та написання саме ним розписки.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий

Судді