Провадження № 2/127/7100/15
07 грудня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,
при секретарі: Малику О.В.
Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 07.12.2015р. звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судові засідання, призначені на 28.10.2015р., 11.11.2015р. та 30.11.2015р. не зявлявся, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Конверти з повістками про виклик в судове засідання в усіх випадках повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
При цьому, як вбачається з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи та наддавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з п. 16.1 Договору банк надає кредит на наступних умовах: загальний розмір кредиту - 6553,16 дол. США (п.16.1.1), мета - 6355,17 дол. США - на купівлю автомобіля, 7,33 дол. США - для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі, 190,66 дол. США винагороди за надання фінансового інструменту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,60% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, а також винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно п. 15.9 даного договору.
Згідно з п.п. 5.2.2, 5.2.3 договору позичальник зобовязується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплатити банку винагороди визначені статтями 15.9, 15.10, 16.1.7 Договору, та погасити іншу заборгованість згідно з вимогами договору.
Відповідно до п. 16.6 Договору щомісяця в період сплати позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 202,73 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.
Згідно з п. 16.1.5 Договору дата погашення кредиту 05.08.2013р.
Однак, відповідач свої зобовязання в частині погашення заборгованості за кредитним договором не виконує, у звязку з чим станом на 10.09.2015 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6199,40 дол. США та заборгованість по процентам за користування кредитом 129,00 дол. США.
Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Таким чином, у звязку з невиконання відповідачем зобовязань щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 6199,40 дол. США заборгованості за кредитом та 129,00 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Згідно положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до п. 13.9 Договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобовязання.
Позивачем в позовній заяві заявлено до стягнення штраф (фіксована частина) 11,38 дол. США та 1672,30 дол. США штраф (процентна складова).
Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги в частині стягнення 1672,30 дол. США штрафу (процентна складова) підлягають задоволення, однак, позовні вимоги в частині стягнення 11,38 дол. США. штрафу у фіксованому розмірі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі та відповідно стягненню не підлягає.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як встановлено судом, відповідно до п. 13.2 Договору, у випадку порушення позичальником зобовязань передбачених ст. 5.2.2 та 5.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні за кожен день прострочки. Крім того, відповідно до п. 13.3 Договору, у випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 5.2.4 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.
Однак, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14.
Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Разом з тим, згідно з абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договорм не виконав, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений в судовому засіданні, права позивача є порушені і підлягають захисту, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.
Що стосується розподілу судових витрат слід зазначити наступне.
Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 2 п. 11 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розяснив судам, що порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснив судам, що як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та беручи до уваги часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5320,30 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 546, 549, 551, 610-611, 629, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 10.12.2015р.
Суддя: