13.10.2015 Провадження №2/331/1135/15
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Антоненко М.В.,

при секретарі Рухловій М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про втрату права користування житлом,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.02.2008 року.

Квартира 2-х кімнатна жилою площею 28,86 кв.м, загальною площею 44,0 кв.м. З серпня 2008 року у квартирі зареєстрована його донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка по справі.

ОСОБА_1 мав намір продати свою квартиру, але донька попросила її не продавати і зобов'язалась сплачувати 1/2 частину квартплаті та комунальні послуги., але ні разу не виконала свою обіцянку.

З моменту реєстрації по теперішній час відповідачка в квартирі не мешкала і не мешкає. 25.04.2014 року донька вийшла заміж и мешкає з чоловіком за адресою м.Запоріжжя, вул. Магістральна 94/53.

12.09.2014 року у відповідачки народився син, який мешкає разом за адресою своїх батьків.

Після народження дитини донька повідомила ОСОБА_1, що вона має намір зареєструвати свою дитину за адресою позивача, з чим він не був згоден.

08.10.2014 року відповідачка звернулась з заявою до КП «Основаніє» з проханням зареєструвати її сина за адресою: м. Запоріжжя, вул. Горького, 163, кв, 58, але їй було відмовлено листом за № 15074/13 від 14.10.2014 року.

22.11.2014 року позивач отримав рахунок на сплату житлово-комунальних послуг де було зареєстровано 3 особи.

Він звернувся з цього приводу до КІІ «Основаніє», де йому відповіли, що дитина була зареєстрована без його відома 16.10.14 р.

На теперішній час позивач має бажання продати свою двокімнатну квартиру обміняти або купити однокімнатну квартиру, у зв'язку з тим, що за станом на 01.12.14 року має заборгованість за квартплату за комунальні послуги у розмірі більш 12000 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 офіційно не працює і йому тяжко розрахуватися с боргом.

Він виставив свою квартиру на продаж, але агенти, які приводять покупців що мають намір її купити (обміняти), відмовляються від здійснення угоди в зв'язку з реєстрацією в ній ще двох осіб. У досудовому порядку спір вирішити з відповідачкою не можливо.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що реєстрація відповідачки ОСОБА_2 за вказаною адресою є фіктивною, оскільки вона, на думку позивача, не мала наміру проживати в його квартирі.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 58 в будинку №163 по вул. Горького у м. Запоріжжя та зняти її з малолітньої дитиною, ОСОБА_4, 12.09.2014 року з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Пояснили суду, що відповідачка з 30.07.2008 року і по сьогоднішній день зареєстрована за адресою реєстрації та фактичного проживання її батька позивача, в квартирі № 58, що розташована в будинку № 163 по вулиці Горького в місті Запоріжжя.

Внаслідок неправомірної поведінки позивача вона вимушено не проживає за місцем реєстрації, оскільки батько чинить їй перешкоди, про що вона неодноразово зверталась до Жовтневого РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області, прокуратури Жовтневого району міста Запоріжжя, відділу по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Позивач вже багато років веде аморальний спосіб життя: зловживає алкоголем, ніде не працює, а квартиру привів до незадовільного санітарного стану та фактично перетворив на притон, де постійно перебувають його п'яні друзі та співмешканки, які разом з ним розпивають спиртні напої та використовують ненормативну лексику. Через таку поведінку позивача, матір відповідачки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею змушена була піти проживати до своїх батьків (АДРЕСА_2), де ОСОБА_2Є проживала до вересня 2014 року.

Коштити, які ОСОБА_2 надавала ОСОБА_1 на сплату комунальних послуг, позивач пропивав (особовий рахунок на квартиру не розділений, тому сплачувати комунальні послуги від свого імені позивачка не мала можливості). Позивач завжди вимагав у доньки гроші на алкоголь і коли вона відмовляла, то він забирав у неї ключі від квартири, погрожував створити великі проблеми, казав, що вона не має жодного права проживати в його квартирі.

Сумісно з новою дружиною, позивач почав змушувати її знятись з місця реєстрації, погрожував, що якщо вона не зробить цього добровільно, то вона і її чоловік зазнають серйозних проблем. Також позивач вимагав в неї гроші на погашення боргів за комунальні послуги квартири, в якій ОСОБА_2 жодного дня не проживала з моменту реєстрації.

12.09.2014 року ОСОБА_2 народила дитину - ОСОБА_4 - онука позивача. Їй було необхідно зареєструвати дитину за своєю адресою, щоб скоріше подати документи на отримання соціальної допомоги від держави у зв'язку з народженням дитини. В звязку з цим, вона звернулась до позивача з проханням прийти до паспортного столу з документами та зареєструвати його онука, але він в грубій формі відмовив і почав знову погрожувати.

Для того, щоб зареєструвати дитину ОСОБА_2 почала подавати запити до міграційної служби м. Запоріжжя про можливість реєстрації дитини без присутності власника квартира. Згідно Закону їй дали позитивну відповідь і 11.10.2014 року самостійно зареєструвала дитину в порядку частини 2 ст. 156 ЖК УРСР згідно з якою, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Позивачка ОСОБА_2 вважає, що вона має реєстрацію і має право проживати за місцем реєстрації, але позивач чинить перешкоди їй та її новонародженій дитині. ОСОБА_1 змінив вхідні двері і встановив на них нові замки, при цьому, ключі від них їй не надає, двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, проти позову ОСОБА_1 заперечувала, вважала, що зняття з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 призведе до порушення прав дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, третьої особи, свідків, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.02.2008 року. Квартира 2-х кімнатна, жилою площею 28,86 кв.м, загальною площею 44,0 кв.м. З серпня 2008 року у квартирі зареєстрована його донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з жовтня 2014 р. онук позивача - малолітній ОСОБА_4 (а.с.5-11,13);

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням

Згідно ст. 47 ч. З Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. З ст. 13 Конституції України. власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині й суспільству.

Згідно зі cт. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Ч. 1 cт. 156 ЖК У PCP передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 cт. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 4 cт. 156 ЖК У PCP передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За ч. 2 cт. 64 ЖК УРСР, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Як передбачено абзацами 2, 3 cт. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

На підставі ст. ст. 71 (п. 3), 163 ЖК УРСР y період перебування дитини у родичів за нею зберігається право користування житлом, де вона зареєстрована.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищенаведені норми Конституції і Законів України, суд дійшов висновку про те, що право проживання члена сімї власника житла - відповідачки ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить її батьку ОСОБА_1, нерозривно взаємопов'язано з правом проживання її сина малолітнього ОСОБА_4.

Тому, суд не приймає до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що його донька ОСОБА_6 не проживала без поважних причин в його квартирі понад один рік з огляду на те, що онук позивача ОСОБА_4 був зареєстрований з вказаною адресою 11.10.2014 р., тобто, на час предявлення позову до суду (20.05.2015 р.) річний термін, визначений в ч.2 ст.405 ЦК України не минув.

Як слід з показань, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 тривалий час маються неприязні відносини. Вказане, також, підтверджується заявою ОСОБА_2 на адресу Жлвтневого РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області щодо неправомірних дій її батька (а.с.34); висновком за матеріалом ЄО № 12979 від 17.12.2014 р. (а.с. 35)

Судом встановлено, що влітку 2014 року позивач ОСОБА_1 встановив в належній йому квартирі вхідні металеві двері, ключі від якої у ОСОБА_2 відсутні. Вказаний факт сторонами по справі не заперечується і розцінюється судом як здійснення ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою його донькою та онуком

Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду належних доказів про втрату ОСОБА_2 та його малолітнім онуком права користування спірним житлом. Факт сплати ОСОБА_1 комунальних послуг в вересні 2014 р. (а.с.14) не є доказом неповажності причин з яких ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають у вказаній квартирі.

Здобуті в судовому засдіанні докази свідчать про те, що відсутність (непроживання) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 відбувається з поважних причини, зокрема, у звязку з перешкодами, які здійснюються позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у звязку з необґрунтованістю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, про втрату права користування житлом

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Антоненко