Справа № 212/5153/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Ваврушак Н.М., при секретарі Плотнікової Т.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» - про стягнення середнього заробітку за час відпусток, стягнення середньої заробітної плати за час затримки, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30.04.2014 року звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений 19.02.2015 року та 22.07.2015 року, про стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» - середнього заробітку за час відпусток, стягнення середньої заробітної плати за час затримки, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він пропрацював на вказаному підприємстві в період з 25.04.1995 року по 31.03.2010 року. В 2012 році він дізнався, що відповідач порушував законодавство України в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток. Відповідач донарахував та виплатив йому 24.02.2012 року 785,60 гривень в порядку недоплаченого заробітку за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 рік. Позивач вважає, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, тому наполягає стягнути 624, 94 гривень компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати, надаючи при цьому розрахунок який розрахований за мінусом податку із доходів фізичних осіб, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.04.2010 року по 22.07.2015 року - 142248,96 гривень, середньої заробітної плати за час відпусток за період з 25.04.1995 року по 31.03.2010 року - 313, 53 гривень, та витрати на правову допомогу - 4872 гривень. В зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці - несвоєчасною невиплатою заробітної плати за минулі роки позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода яку оцінив в розмірі 5000 гривень, при цьому зазначає, що відповідач на протязі багатьох років роботи обманював його у відношенні виплати належного заробітку, дізнавшись про це він переніс і переносить моральні страждання та переживання.

В судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися, надали заяву та просили розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення та заяву про застосування строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 25.04.1995 року по 31.03.2010 року працював на ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», трудовий договір розірвано.

Сторони не заперечують, та відповідачем підтверджено, що відповідно до заяви позивача, підприємством нарахована позивачу заробітна плата за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року та виплачена 10.05.2012 р. - 667,76 гривень (а.с.26,27,28 т. 2).

Сторони не оспорюють час перебування позивача у відпустці за вказаний вище період (а.с.32 т.1).

У заявлений позивачем спірний період, починаючи з 1995 по 2010 роки Наказами по підприємству №191 від 28.021995 р., № 462 від 28.06.1996р., № 522 від 24.07.1997р.,№ 312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001р., № 637від29.07.2003р., № 717 від 20.08.2003р., № 391 від 21.04.2004р., № 952 від 15.09.2004р., № 83 від 24.01.2005р., №331 від 21.03.2005р., № 92 від 31.01.2006р., № 367 від 05.04.2006р., № 1117 від 02.10.2006р., № 23 від 05.01.2007р., №624 від 08.05.2007р., № 1432 від 10.10.2007р.,№ 103 від 22.01.2008р.,№ 614 від 18.04.2008р, №1269 від 30.07.2008 року, №1705 від 13.10.2008 року неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства (а.с.33 том 1).

За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні.

Спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні позивачу сум оплати за час відпусток без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів по підприємству, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток позивача.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про відпустки» порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення корегується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Міністерство праці та соціальної політики України у своєму листі від 3 серпня 2005 року № 18-441-1 також роз'яснило, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» відповідно до наказу від 24 січня 2005 року № 83 у межах своїх повноважень та з урахування фінансових можливостей визначило розмір коефіцієнта зростання тарифних ставок (посадових окладів) з 1 січня 2005 року. Зазначений наказ є чинним.

Спільною постановою генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» та профспілкових комітетів від 6 лютого 2012 року № 3, а також наказом від 16 лютого 2012 року № 295 відповідачем визнано порушення п. 10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз Суха Балка» з 1 січня 1995 року до 1 березня 2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ «Суха Балка» та ПАТ «Євраз Суха Балка» за вказаний період із застосуванням формули: корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (у частках одиниці) х 0,71.

Вирішуючи спір по суті та стягуючи з відповідача на користь позивача суму недоплаченої заробітної плати за час відпусток у розмірі 313,53 гривень, суд враховує положення зазначеної постанови та звертає увагу на те, що вказана постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників у межах їх компетенції, на її виконання видано наказ від 16 лютого 2012 року № 295, яким визначено порядок здійснення виплат недоплати працівникам. На час ухвалення рішення у справі вказані постанова та наказ є чинними, тому вони мають бути враховані при визначенні відповідних сум.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 лютого 2015 року № 6-234цс14, та у постанові від 10.06.2015 року, що в силу вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вказаних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Вирішуючи позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі.

Так, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Компенсація в разі затримки заробітної плати передбачена законодавством за обов'язкової умови її нарахування. При цьому з матеріалів справи вбачається, що вказані в позові суми не були нараховані на момент звернення до суду з позовом позивачу, який на цей час до суду із заявою відповідно до п.1.2 Спільної постанови також не звертався. Спір виник з приводу визначення розміру середнього заробітку для оплати відпустки відповідно до п. 10 Порядку.

Таким чином, до спірних правовідносин не підлягають застосування положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки за правилами, визначеними статтею 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. За відсутності наявності умови для компенсації - нарахованої та не виплаченої заробітної плати, вказана відповідальність у вигляді виплати компенсації не настає.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати суд дійшов наступного.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки; розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.06. 2015 року № 6-116цс15, що в силу вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що відсутні підстави для задоволення вимог позову.

Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що у позові відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, необхідним судовий збір віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 116, 117, 233 КЗпП України, Законами України: «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам частини доходів в зв'язку із порушенням строків їх виплати», постановами Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159 та від 29.12.1997р. №1427 ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» про стягнення середнього заробітку за час відпусток, стягнення середньої заробітної плати за час затримки, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди - в повному обсягу.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Ваврушак