Справа №484/288/15-ц 07.10.2015 07.10.2015 07.10.2015
Справа № 484/288/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2260/15 Суддя першої інстанції: Мельничук О.В.
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного сільськогосподарського підприємства

«Корпорація України»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» (далі - ПСП «Корпорація України») за участю третьої особи - Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПСП «Корпорація України» про визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що їй на підставі державного акту належить земельна ділянка загальною площею 17,14 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради, Первомайського району, Миколаївської області. 14 жовтня 2004 року з ПСП «Корпорація України» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 15 квітня 2005 року за №84.

У вересні 2013 року їй стало відомо про те, що існує додаткова угода від 1 грудня 2008 року до договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії договору до 10 років, тобто до 1 грудня 2018 року.

Посилаючись на викладене та на відсутність волевиявлення, а саме її підпису в додатковій угоді від 1 грудня 2008 року, позивачка просила суд визнати вказану додаткову угоду недійсною та зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладену 1 грудня 2018 року між ОСОБА_4 та ПСП «Корпорація України», яка зареєстрована в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді, Первомайського району, Миколаївської області 5 травня 2009 року за реєстровим №92 та зобов'язано ПСП «Корпорація України» повернути ОСОБА_4, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 17,14 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПСП «Корпорація України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 вересня 2004 року Серія НОМЕР_1 належить земельна ділянка загальною площею 17,14 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9).

14 вересня 2004 року між ПСП «Корпорація України» та ОСОБА_4 укладено договір оренди належної останній земельної ділянки, строком на 7 років (а.с.5-6).

Договір зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді, Первома1йського району, Миколаївської області 15 квітня 2005 року за р.№84.

1 грудня 2008 року між ПСП «Корпорація України» та від імені ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до вказаного вище договору оренди землі в якій сторони погодилися на продовження строку дії договору з 1 грудня 2008 року до 1 грудня 2018 року (а.с.14).

Зазначена додаткова угода зареєстрована у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді, Первомайського району Миколаївської області 5 травня 2005 року за р.№92.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки додаткову угоду до договору оренди землі було підписано від імені орендодавця сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії, не можна вважати, що волевиявлення орендодавця під час укладання такої угоди було вільним. Тому визнав такий правочин недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вичинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Миколаївського відділення Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз № 335 від 17 червня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 1 грудня 2008 року, виконаний не самою ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.39-41).

Враховуючи наведене, районним судом зроблено вірний висновок про наявність підстав, передбачених положеннями ч.1 ст. 215, ч.3 ст. 203 ЦПК України, щодо визнання спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною.

Доводи апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності ОСОБА_4, оскільки остання особисто отримувала кошти за оренду плату не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В наданих відповідачем видаткових касових ордерах не зазначено за яким саме договором оренди або додатковою угодою позивачка отримувала орендну плату.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: