Справа № 495/7876/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
01 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі Рачицькій І.А
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровська міська рада про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням №10, що знаходиться по пров. Кривий, в м. Білгород-Дністровському Одеської області.
У судове засідання позивачка надала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи, повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1, відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 24.10.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.11.2006 року є власником 28/100 часток будинку №10, що знаходиться по провулку Кривий в місті Білгород-Дністровський Одеської області, в якому по сьогоднішній день позивачка проживає та зареєстрована. Разом із позивачкою в даному будинку з 29.04.2010 року зареєстрований відповідач - ОСОБА_2, що підтверджується копією домової книги на будинок №10 по пров. Кривому м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Відповідач є сином позивачки, однак з 2010 року відповідач у вказаному будинку не проживає.
Позивачка у позовній заяві зазначає, що реєстрація відповідачу потрібна була для працевлаштування. Таким чином, 29.04.2010 року ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку по пров. Кривий, 10 в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Однак після реєстрації ОСОБА_2 знайшов собі інше житло в місті Одеса, та з травня 2010 року більше не проживає в будинку, не з'являвся в ньому, особисті речі відповідача у будинку відсутні.
У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 є членом сім'ї власника будинку №10, що знаходиться по провулку Кривий в місті Білгород-Дністровський Одеської області та на нього розповсюджуються права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Звертаючись до суду з дійсним позовом позивачка, як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на ст. ст. 71, 72 ЖК України.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Однак суд не погоджується з зазначеними позивачем правовими нормами, які він навів на обґрунтування позову, оскільки правила ст. 71 ЖК України про збереження житлової площі за наймачами та ст. 72 ЖК України про визнання особи втратившою право на житлову площу не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між сторонами, у звязку з тим, що ці норми матеріального права регулюють правовідносини які виникають між наймачами житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та їх власниками.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду пленум розяснює, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Матеріалами справи, а саме актом від 19.10.2015 року, складеним ЖЕО №1 підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 у будинку №10 по пров. Кривий, в м. Білгород-Дністровському Одеської області з 2010 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-BP від 17.о7.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідача у спірному житловому будинку порушує право позивачки на вільне розпорядження своїм майном, а також позивачка змушена сплачувати комунальні послуги в значно більшому розмірі за особу, яка не проживає в її будинку протягом п'яти років.
Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вiльний вибiр мiсця проживання в Україні із змінами, внесеними згідно із Законами №5088-VI (5088-17) від 05.07.2012, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав, встановлених ч. 2 ст. 405 ЦК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: пров. Кривий, 10, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, а тому вважає позовні вимоги позивачки обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком №10 по провулку Кривий, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: