Справа № 466/3470/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

за участю представника ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приват Банк» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

у с т а н о в и в:

13.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Публічне акціонерне товариство КБ «Приват Банк» про визнання договору фінансового лізингу укладеного відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №LV00A+28261972 від 08.07.2013 р. між громадянином ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» недійсним, зобовязання відповідача повернути позивачеві оплачені на користь відповідача лізингові платежі в розмірі 86 466,10 грн., зобовязання відповідача відшкодувати позивачеві моральну шкоду у звязку із вчиненням недійсного правочину в розмірі 20 000,00 грн., збитки у звязку із вчиненням недійсного правочину (вартість вилучених придбаних позивачем шин) у сумі 4 073,60 грн., вартість наданої правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн. та судового збору в розмірі 1 135,40 грн.

В обґрунтування вимог зазначає, що 08 липня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № LV00А+28261972 від 08.07.2013 р. Зазначена заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua, згідно умов Заяви, складають договір фінансового лізингу.

Згідно умов договору, Відповідач передає Позивачеві в лізинг автомобіль, а Позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші, платежі згідно з умовами договору.

У додатку № 1 до договору фінансового лізингу міститься специфікація та акт приймання-передачі предмету лізингу - автомобіль Lifan х 60 2013 року випуску.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторонами зазначено графік сплати лізингових платежів.

Позивач регулярно здійснював грошові перекази на рахунок Відповідача з метою виконання умов договору. Так, згідно платіжних документів, та Виписки по погашенню кредиту, наданої Відповідачем, Позивачем було проведено оплату за предмет лізингу у розмірі 86 466,10 гривень.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача використовуючи засоби телефонного зв'язку та зустрічі із персоналом, зокрема начальником відділення у Відділенні № 5 Західного ГРУ Відповідача з проханням здійснити розтермінування графіку погашення лізингових платежів, на що отримав усну відповідь про те, що Він може здійснювати погашення заборгованості за договором у сумі, котру буде в змозі оплатити, а у подальшому поставлене ним питання буде вирішено.

Натомість, 23.03.2015 р. об'єкт фінансового лізингу було вилучено Відповідачем у Позивача, без будь-якого повідомлення та без підписання будь-яких документів про приймання-передачу об'єкта.

В подальшому, Позивач телефонним дзвінком був повідомлений про те, що автомобіль вилучено Відповідачем у зв'язку із неоплатою заборгованості згідно договору фінансового лізингу, окрім того, представником Відповідача було повідомлено про те, що автомобіль був реалізований за ціною 95 000,00 гривень. Разом із об'єктом фінансового лізингу Відповідачем було вилучено шини, придбані Позивачем та встановлені на автомобіль у період експлуатації загальною вартістю 4 073, 60 грн.

Умови даного договору він вважає несправедливими та такими, що обмежують його права, як споживача, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому не є законними. З врахуванням наведеного Позивача просить визнати договір недійсним в цілому.

Крім того діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000, 00 грн. посилаючись на те, що на момент вилучення обєкту фінансового лізингу був запевнений представником Відповідача в тому, що у разі часткового погашення заборгованості за договором жодних претензій у Відповідача не було.

З метою захисту порушених прав, позивач звернувся за правовою допомогою до Адвокатського бюро ЮПАС, внаслідок чого було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно умов договору Позивачем було сплачено аванс в розмірі 3000, 00 грн., котрий у відповідності до вимог п.1 ст. 88 ЦПК України він просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 який діє на підставі довіреності від 20.05.2015 року позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву представником відповідача до суду подано не було. Клопотання про відкладення розгляду справи судом до уваги не приймається, т.я. представник відповідача у банку юристом працює не один, при цьому в апеляційному суді при оскарженні ухвали був інший представник, про якого жодних відомостей у справі немає, а тому, суд у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 08 липня 2013 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № LV00А+28261972 від 08.07.2013 р. Зазначена заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua, згідно умов Заяви, складають договір фінансового лізингу.

Згідно умов договору, Відповідач передає Позивачеві в лізинг автомобіль, а Позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші, платежі згідно з умовами договору.

У додатку № 1 до договору фінансового лізингу міститься специфікація та акт приймання-передачі предмету лізингу - автомобіль Lifan х 60 2013 року випуску.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторонами зазначено графік сплати лізингових платежів.

Позивач регулярно здійснював грошові перекази на рахунок Відповідача з метою виконання умов договору так, згідно платіжних документів, та Виписки по погашенню кредиту, наданої Відповідачем, Позивачем було проведено оплату за предмет лізингу у розмірі 86 466,10 гривень.

Однак в порушення вимог п. 2.8.4.8.2.1. Договору, згідно якого, у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту та повернення Предмета лізингу. Відповідачем 23.03.2015 року без надання відповідного письмового повідомлення про Дефолт у Позивача було вийнято об'єкт фінансового лізингу.

Як наслідок, Позивач був позбавлений можливості повернути предмет лізингу у відповідності до вимог п. 2.8.4.8.2.1. Договору та усунути подію Дефолту у відповідності до вимог п. 2.8.4.8.2.4 Договору.

Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч.1).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 - 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

В даному випадку несправедливими є наступні умови укладеного договору фінансового лізингу:

надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору - п. 2.8.4.3.3. Умов та правил (порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця - п. 2.8.4.3.12, 2.8.4.4.9, 2.8.4.6.3.3, п.2.8.4.8.1, 2.8.4.8.2.4, 2.8.4.9.12, 2.8.4.13.3. Умов та правил (порушення п. 3. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі - п. 2.8.4.4.7, 2.8.4.12.2 (порушення п. 11. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, в незалежності від того чи продавець (виконавець, виробник) виконає свої - п. 2.8.4.4.9 Умов та правил (порушення п. 16. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається - п. 2.8.4.6.3.3. Умов та правил (порушення п. 6. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором - п. 2.8.4.9.4, 2.8.4.9.6, 2.8.4.9.12 (порушення п. 5. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору п. 2.8.4.4.3. Умов та правил (порушення п. 4. ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Окрім того, договором упущено вимоги ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 768 ЦКУ, які надають лізингоодержувачу в період строку гарантії при виявленні недоліків, що перешкоджають її використанню, право на зменшення розміру плати за користування річчю.

В договорі взагалі необомовлені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору Відповідачем розірвати договір з ініціативи Позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди.

Двором також не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої відмови, тоді як ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача на відмову від договору в таких випадках та відшкодування збитків.

Отже, вищенаведені умови договору, якими повністю виключені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі невиконання чи неналежного виконання ним зобов'язань, включення в умови договору здійснення оплати споживача у разі порушення зобов'язань зі сторони лізингодавця є несправедливими, відповідно до положень ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг", ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.

В силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

З врахуванням вищенаведеного з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню фактично сплачені лізингові платежі в розмірі 86 466, 10 грн. та вартість придбаних позивачем шин, які були ним встановлені в період експлуатації на обєкт лізингу в розмірі 4 073, 60 грн. згідно долучених до матеріалів справи квитанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи та згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до Договору № 01/04/04 про надання правової допомоги від 12.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 (замовником) та директором АЮ ЮПАС ОСОБА_1 (Виконавцем), Виконавець зобовязується надавати правову допомогу Замовнику, зазначену в п.1.1 цього договору, а Замовник зобовязується своєчасно розрахуватись за надання правової допомоги у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідним Договором.

На виконання умов договору згідно квитанції від 13.05.2015 року Позивачем було сплачено аванс в розмірі 3000, 00 грн., котрий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що діями Відповідача, Позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки на момент вилучення обєкту фінансового лізингу він був запевнений представником Відповідача в тому, що у разі часткового погашення заборгованості за договором жодних претензій у Відповідача не було. Будучи батьком багатодітної родини Позивач опинився у безвихідній ситуації, коли потрібно було як утримувати сімю так і сплачувати платежі за договором фінансового лізингу за обєкт, яким позивач фактично не мав змоги користуватись внаслідок виїмки проведеної відповідачем.

Однак, суд не може погодитись з розміром відшкодування моральної шкоди, яка була визначена Позивачем, оскільки останнім не було надано достатніх належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження розміру моральної шкоди в тому розмірі, що був заявлений Позивачем у своєму позові, більш того суд вважає такий розмір суттєво завищеним та ні чим не підтвердженим, а отже підлягає зменшенню з врахуванням розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди на думку суду найбільш обєктивним та таким, що може компенсувати заподіяну Позивачу моральну шкоду та яку необхідно стягнути з відповідача становить 3 000, 00 гривень.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Крім того з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу укладений відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №LV00A+28261972 від 08.07.2013 р. між громадянином ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 86 466 (вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 10 копійок фактично сплачених лізингових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 4 073 (чотири тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок вартості придбаних шин.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. за надання правової допомоги та 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 1135,40 грн. судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя ОСОБА_6