Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/244/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/778/5202/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Вільнянської районної державної адміністрації про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа: відділ опіки і піклування Вільнянської районної державної адміністрації про виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25.04.2007р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № ZPV0GА00000031, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 8900 доларів США строком до 24.04.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 уклали Договір іпотеки ZPV0GА00000031 від 25.04.2007р. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 38,00 кв.м, житловою площею 15,90 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування.

Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши кредит, а відповідач, в свою чергу, умови договору не виконав. Тому 29.09.2011р. Вільнянським районним судом Запорізької області прийнято рішення за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, відповідно до якого звернуто стягнення на вказаний житловий будинок. Після прийняття рішення про звернення стягнення на житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити приміщення. Якщо мешканці добровільно не звільняють жиле приміщення у встановлений або погоджений строк, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідач отримав письмове повідомлення від Банку з вимогою про виселення всіх мешканців з житлового будинку в добровільному порядку, але не виконав цю вимогу, у зв»язку з чим в позові Банк просив виселити ОСОБА_3 разом з усіма мешканцями зі спірного будинку в судовому порядку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2007р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № ZPV0GА00000031, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 8900 доларів США строком до 24.04.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 уклали Договір іпотеки ZPV0GА00000031 від 25.04.2007р., згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 38,00 кв.м, житловою площею 15,90 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1, та належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування ( а.с. 8-10).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.09.2011р., яке набрало законної сили 10 жовтня 2011р., звернуто стягнення на вищезазначений житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 11-12).

У цьому житловому будинку зареєстовані та до теперішнього часу проживають: сам іпотекодавець ОСОБА_3, його дружина - ОСОБА_4, його син - ОСОБА_5, 2004р.н., його донька - ОСОБА_6, 2006р.н. ( а.с. 33).

27.08.2013р. позивач надіслав відповідачу ОСОБА_3 письмове попередження з вимогою про добровільне виселення з будинку в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення, яке було отримано відповідачем 04.09.2013р. ( а.с. 13-17), але цієї вимоги відповідачі не виконали.

Посилаючись на вказані обставини та статтю 40 ЗУ «Про іпотеку», статтю 109 ЖК УРСР, Банк в позові просив виселити власника та інших мешканців будинку, які є членами його сім»ї, в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення, оскільки вони не виконали письмову вимогу про добровільне виселення із будинку, на який звернуто стягнення.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що таке право банку є обмеженим у відповідності до положень ст. 109 ЖК України, згідно з якою відповідачів не можна виселяти без надання іншого житлового приміщення, як просив позивач.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що у спірних правовідносинах пріоритетною є стаття 40 ЗУ «Про іпотеку», яка є спеціальною по відношенню до ст. 109 ЖК УРСР. Тому, оскільки спеціальною нормою ЗУ «Про іпотеку» не передбачено надання іншого постійного житлового приміщення при виселенні громадян з предмету іпотеки, то суд необгрунтовано відмовив в позові на підставі вимог ст. 109 ЖК УРСР.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на матеріалах справи та вимогах правильно застосованих судом норм матеріального права, на підставі яких судом вирішено спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний житловий будинок належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я. 02 вересня 2004р., тобто не був придбаний за кредитні кошти (а.с. 10).

Відповідна правова позиція надана у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року, прийнятій в порядку ст. 355 ЦПК України, яка є обов»язковою згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України для суду, який вирішує справу із затосуванням відповідної норми права (а.с. 192-193).

Так, Верховний Суд України у вказаній постанові зазначав, що частиною першою статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що зверення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, частина третя статті регулює порядок виселення, а частина друга статті встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, якщо жиле приміщення, на яке звернуто стягнення, придбано громадянином не за рахунок кредиту.

Таким чином, судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права та з урахуванням правової позиції вищого суду, у зв»язку з чим колегія вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на зазначене, у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити як необгрунтовану, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.