Справа №: 398/3831/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" жовтня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.

при секретарі Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк " в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

05.08.2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2008 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір № 246/2008/Б, відповідно до якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 3 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером видачі коштів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 червня 2011 року.

Відповідно до п.2.5.2 Договору погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів здійснюється відповідно до умов, зазначених в п.2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника, щомісяця, в дату, зазначену в графіку.

Банк із свого боку виконав зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та з 2008 року виникла прострочена заборгованість за кредитом.

Станом на 20.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитом складає 10 178,78 грн., з яких:

2882,84 грн. прострочена до повернення сума кредиту;

4 698,35 грн. - прострочені проценти за користування кредитом;

990,00 грн. комісія за обслуговування кредиту;

1607,59 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, де вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та подала заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом установлено та убачається з матеріалів справи, що 18 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 246/2008/Б, відповідно до якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 3 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером видачі коштів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 червня 2011 року (п.,п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до п.2.5.2 Договору погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів здійснюється відповідно до умов, зазначених в п.2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника, щомісяця, в дату, зазначену в графіку.

Станом на 20.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитом складає 10178,78 грн., з яких:

2882,84 грн. прострочена до повернення сума кредиту;

4 698,35 грн. - прострочені проценти за користування кредитом;

990,00 грн. комісія за обслуговування кредиту;

1607,59 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2, 4 ст. 612, які передбачають відповідальність боржника.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 7.3), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 17 червня 2011 року (п., п. 1.3, 2.4.1 2.5.2 договору) (а.с. 5 - 13).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.,ст. 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 2.5.1 п.2.5.5) позичальник зобов'язаний щомісячно погашати заборгованість за споживчим кредитом згідно з графіком (додаток №1) (а.с.13).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 останній платіж на виконання зобов'язань по кредиту в розмірі 700 грн. внесла 03.11.2008 року (а.с. 4), , у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 23.07.2015 року (а.с.35).

Таким чином, оскільки згідно графіку (а.с. 13, 14), який є невід'ємною частиною договору, погашення кредиту, процентів та за обслуговування кредиту повинно здійснюватись позичальником один раз на місяць не пізніше останнього дня місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) припинення виконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Наведене свідчить, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, процентів та за обслуговування кредиту за минулі платежі, які позивач мала внести згідно графіка, спливла 18.06.2014 року, та відповідно протягом одного року в частині стягнення неустойки.

Питання щодо перебігу строків позовної давності вирішено у відповідності до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013 року.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Чинний ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Для відмови у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строків позовної давності в судовому засіданні необхідна заява відповідача про застосування таких строків.

Позивач 06.10.2015 року подала заяву про застосування строків позовної давності та в судовому засіданні підтримала її, а тому суд відмовляє в позові в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо суд ухвалює рішення про відмову в позові, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст., ст.10, 11, 57 - 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк " в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: