Провадження № 2/522/6793/15
28 грудня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 25 травня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого він передав ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 7 000, 00 дол. США, а відповідачка зобовязалась повернути вищевказані кошти до 25 червня 2012 року. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачкою вищевказана сума повернута не була. Тому, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суми боргу, що по курсу НБУ станом на 28 травня 2015 року становить 147 280, 00 грн., а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 26 червня 2012 року по 28 травня 2015 року у розмірі 12 892, 04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 104 568, 80 грн., а також суму моральної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн., судові витрати у розмірі 2 947, 41 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла.
У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачка до операторів поштового зв'язку не зверталась. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачем, тому суд вважає, що остання про розгляд справи була сповіщена належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачці грошову суму у розмірі 7 000, 00 дол. США зі строком повернення 25 червня 2012 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Проте, у вказаний в розписці термін відповідачкою кошти повернуті не були, та на даний час по укладеному договору позики розрахунок не проведений, а ОСОБА_2 ухиляється від повернення боргу.
Таким чином, невиконання відповідачкою умов договору позики від 25 травня 2012 року підтверджується наявністю в ОСОБА_1 оригіналу розписки, підписаної власноручно відповідачкою, що була надана для огляду у судовому засіданні.
У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 25 травня 2012 року у розмірі 7 000, 00 дол. США, що по курсу НБУ станом на 28 травня 2015 року становить 147 280, 00 грн., відповідачкою не повернено у встановлений договором термін, тому повинні бути повернуті у примусовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 26 червня 2012 року по 28 травня 2015 року у розмірі 12 892, 04 грн. (147 280, 00 грн. * 3% / 365 днів * 1065 днів = 12 892, 04 грн.)
Станом на 28 травня 2015 року, тобто на момент подачі позовної заяви, індекс інфляції становив 1, 71.
Тобто, інфляційні витрати позивача у звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за договором позики становлять 104 568, 80 грн. (147 280, 00 грн. * 1, 71 = 251 848, 80 грн.; 251 848, 80 грн. 147 280, 00 грн. = 104 568, 80 грн.).
Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 947, 41 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.
Однак, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги в часині стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Виходячи з вищевикладеної норми, а також з того, що представник позивача був два рази присутній у судових засіданнях, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 551, 20 грн. (1 378, 00 грн. * 40% * 1 годину).
Суд вважає необґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вина ОСОБА_2 у спричинені позивачу такої шкоди не була доведена в судовому засіданні.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 524, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 7 000 (сім тисяч) дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 28 травня 2015 року становить 147 280 (сто сорок сім тисяч двісті вісімдесят) грн.; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 26 червня 2012 року по 28 травня 2015 року у розмірі 12 892 (дванадцять тисяч вісімсот девяносто дві) грн. 04 коп.; інфляційні нарахування у розмірі 104 568 (сто чотири тисячі пятсот шістдесят вісім) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2 947 (дві тисячі девятсот сорок сім) грн. 41 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.Б. Свячена