Справа № 443/635/15-ц Провадження № 2/443/294/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року. Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючої -судді Галій О.Й.

за участю секретаря Процака А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Вибір комфорт", т.о. ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" про захист прав споживача, визнання договору недійсним, повернення коштів та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 листопада 2014 року між ним та ТзОВ "Лізингова компанія ""Вибір комфорт" був укладений договір фінансового лізингу № 00126. Відповідно до п.1.1 договору предметом лізингу є трактор - ДТЗ 244.3Е. За цим договором 12.11.2014 р. позивач провів перший лізинговий платіж в розмірі 26,000 грн.

Позивач вважає, що пункти укладеного договору, зокрема: п.1.3, п.1.4, 1.6, 1.7, 1.8, 8.2, 8.2.1, 10.11 є несправедливими в розумінні ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" і всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків споживача. Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00126 з додатком № 1 до Договору від 12.11.2014 року, укладений між ним та ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт", стягнути з ТзОВ "Лізиногова компанія "Вибір комфорт" на його користь перший лізинговий платіж в розмірі 26 000,00 грн , моральну шкоду в розмірі 20000 грн та судові витрати.

Позивач та його представник ОСОБА_3, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві вимоги підтримали.

Відповідач та третя особа повторно в судове засідання не з"явилися, незважаючи на те, що належним чином повідомлялися про розгляд справи і від них не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують позивач та його представник.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" був укладений договір фінансового лізингу № 00126 з додатком до нього.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор -ДТЗ 244.3Е, зазначений у п. 1.1 договору, згідно додатку № 1 до договору, вартістю 54550,00 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Предмет лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору(п.1.5 договору).

Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу) визначені розділом 9 Договору. Зокрема, пунктами 9.2. та 9.5. передбачено, що набуття права власності (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 9.1. (заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків) в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця завдатку (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку до договору, який є невід'ємною частиною. Завдаток може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем тільки після здійснення оплати по договору.

12.11.2014 року позивач сплатив ТзОВ "Лізиногова компанія "Вибір комфорт" перший платіж у розмірі 26 000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Для кваліфікації умов договору несправедливими на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 ЗУ "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача -в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

У даному випадку спірні правовідносини врегульовані, як загальними, так і спеціальними нормами (ЗУ "Про фінансовий лізинг"), які необхідно застосовувати у системному зв'язку. При цьому, слід враховувати, що спеціальні норми носять конкурентний характер поряд з іншими загальними нормами.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як видно з матеріалів справи, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно п .2 ч. 1 ст. 11 ЗУ " Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям.

Покликання позивача щодо несправедливості умов п. 1.4. договору є безпідставне, оскільки в договорі лізингу відсутня умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар, тощо.

На підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця..

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу. Вказана умова договору відповідає обов'язку власника, яким і є Лізингодавець, щодо страхування транспортного засобу. В разі подальшого набуття Лізингоодержувачем права власності (розділ 9 договору) на транспортний засіб правовідносини щодо страхування продовжують діяти до закінчення строку, визначеного договором страхування незалежно від зміни власника транспортного засобу.

Пунктом 1.6 Договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту

укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем. В цьому випадку передбачений обов'язок лізингоодержувача одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів.

Позивач вважав, що умови п. 1.6. є несправедливими, оскільки споживачу не надано право, в такому випадку, в односторонньому порядку розірвати договір.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Також Законом визначено випадки, коли лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку.

Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктами 3.4.1, 8.14 Договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу. У п. 8.14 Договору за дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення.

Позивач такі умови вважає жорсткими та несправедливими, вважаючи, що вони порушують права споживача на повне, ефективне і дострокове виконання умов договору, і фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

Пунктом 8.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Таким чином, пункт 3.4.1. відповідає нормам ЗУ "Про фінансовий лізинг", а пункт 8.14. правомірно визначає відповідальність лізингоодержувача в разі недотримання порядку, визначеного п. 3.4.1. Договору.

Розділом 8 спірного договору визначено поняття "Лізингові платежі" та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 розділу 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Договором фінансового лізингу визначається, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Отже, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно п. 8.8. Договору, коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених Договором, не призводять до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 8.13. в період строку дії договору розмір лізингових платежів може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів.

Таким чином, відповідно до умов договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця. Про будь-які зміни лізингодавець зобов'язаних повідомляти лізингоодержувача, сторони мають можливість на узгодження зміни умов договору, а тому колегія суддів вважає, що п. 8.15. Договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Позивач покликається на те, що розділом 10 Договору "Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, а тому споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Однак, суд не може погодитися з таким твердженням, так як умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону.

Окрім того, лізингоодержувач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору.

Права та обов'язки як лізингодавця, так і лізингоодержувача, окрім договору, який містить в собі 14 самостійних розділів що регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін договору, ще закріплені в ст.ст. 10,11 ЗУ "Про фінансовий лізинг".

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувач та в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особистий підпис позивача на кожній сторінці Договору та підписання заяви про повноту отриманої інформації.

Позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди, а відтак, позивачем не доведено, що з боку відповідача мав місце обман.

Таким чином, суд, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, з дотриманням вимог про свободу договору, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України "Про захист прав споживачів". А відтак, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 230 ЦК України та ЗУ "Про фінансовий лізинг", суд -

В И Р І Ш И В.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Вибір комфорт", т.о. ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуюча- суддя