Номер провадження: 22-ц/785/85/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С. Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання власності, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, який неодноразово уточнювала та в остаточній редакції якого просила визнати факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з 1984 року по травень 2009 року; визнати об'єктом спільної сумісної власності грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США та зобов'язати ОСОБА_3 сплатити їй половину - 65 000 доларів США; визнати об'єктом спільної сумісної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на кам'яний гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 80 000 грн. за ? частину вартості кам'яного гаражу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_2 право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 витрати на судовий збір та на правову допомогу (т.1, а.с.213-217).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за клопотанням представника ОСОБА_2, були залишені без розгляду (т.2, а.с.132).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що вони з ОСОБА_3 з 1984 року по травень 2009 року жили разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3. Їх спільним бізнесом були капітальний ремонт, реконструкція та продаж нерухомості. Втім, після розірвання шлюбу все майно та кошти, отримані від продажу спільного нерухомого майна опинилися у власності ОСОБА_3

19.03.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просив встановити факт його окремого проживання з фактичним припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_2 в період з 01.02.2006 року по 12.06.2008 року та визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю. Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 28 жовтня 1992 року він викупив займану ним та його матір'ю квартиру АДРЕСА_3 та провів там незначну реконструкцію. Вже після цього, в 1994 році він одружився з ОСОБА_2 На початку 2006 року ОСОБА_3 припинив подружні стосунки з позивачкою та почав проживати спільно зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_4. В період з 2007 по 2008 роки він здійснив заходи щодо введення реконструйованої квартири до експлуатації. У 2008 році, в період окремого проживання з ОСОБА_2 та за межами фактичних шлюбних відносин він отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності на нього (т.1, а.с.147-149).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 було задоволено. Встановлено факт окремого проживання з фактичним припиненням шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 01.02.2006 року по 12.06.2008 року. Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 (т.2, а.с. 138-143).

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 08.05.2013 року подала апеляційну скаргу. В обґрунтування посилалася на необґрунтованість рішення суду та на невідповідність обставинам справи. А саме посилалася на те, що суд помилково застосував норми ч.3 ст.61 ЦПК України при встановленні факту окремо проживання до розірвання шлюбу, оскільки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2008 року про розірвання шлюбу не встановлено час припинення шлюбних відносин та що відповідач фактично створив нову сім'ю з 2006 року. Також апелянт не згоден з оцінкою, що була надана судом, поясненням свідка ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5, оскільки вони змінювали свої пояснення. Крім того, апелянт посилається на те, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, але суд відмовив позивачці в задоволені вимог в частині стягнення 65000 доларів США на підставі того що позивачка не доказала, що ці гроші були повернуті відповідачу у повному обсязі. Також апелянт посилається на те, що суд безпідставно відмовив їй в задоволені позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації у розмірі 80 000 грн. на половину вартості кам'яного гаражу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись при цьому на недоведеність існування гаражу, при цьому наклавши арешт на це майно (т.2, а.с. 149-154).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Комлевою О.С. від 15.07.2013 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ( т.2, а.с.176-177).

30.07.2013 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення доказів ( т.2, а.с. 183-184).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 року (головуюча суддя - Комлева О.С., судді: Косогор Г.О., Ісаєва Н.В.) було зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року у зв'язку із призначенням судової будівельно - технічної експертизи. Справа була направлена до Одеського науково- дослідного інституту судових експертиз (т.2, а.с.249-251).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 07.07.2014 року справу відповідно до ст. 11-1 ЦПК України було розподілено судді Дрішлюку А.І., у зв`язку з тривалою відпусткою судді апеляційного суду Одеської області Комлевої О.С.

07.07.2014 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла вказана справа з повідомлення про неможливість виконання судової будівельно-технічної експертизи № 270 від 18.06.2014 року (т.3, а.с.8).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року було відновлено (т.3, а.с.11-12).

28.07.2014 року апеляційним судом Одеської області було направлено запити до Приморського районного суду м. Одеси та витребувано цивільні справи: №2-2384/07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; №2/522/8750/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу; №2-1512/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа: АКБ «Південний» про визнання договору купівлі-продажу недійсним для огляду в судовому засіданні (т.3, а.с.26).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року було зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року у зв'язку із призначенням судової будівельно-технічної експертизи. Справа була направлена до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.3, а.с.53-54).

10.10.2014 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (т.3, а.с.68-69). 21.11.2014 року від Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшла вказана справа з повідомлення про неможливість виконання судової будівельно-технічної експертизи № 5007/24 від 14.11.2014 року (т.3, а.с.76).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.11.2014 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року було відновлено (т.3, а.с.78-79).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року було зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року у зв'язку із призначенням судової будівельно-технічної експертизи (т.3, а.с.90-91).

27.04.2015 року до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №41/15 від 23.04.2015 року (т.3, а.с.118-137).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року було відновлено (т.3, а.с.138-139).

09.06.2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (т.3, а.с.149-154).

В судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник відповідача по первинному позову проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2013 року в частині відмови в встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності - житлового будинку, визнання права власності, а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю - скасуванню з прийняттям нового рішення в скасованій частині виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення та відмовляючи в первинному позові, в частині встановлення факту проживання позивачки однією сім'єю з ОСОБА_3 з 1984 року по травень 2009 року, суд першої інстанції виходив з того, що до 24 грудня 1986 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1. Крім того, до 01 січня 2004р. в Україні діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України. На відміну від нині діючого Сімейного кодексу України, КпШС містив імперативну норму про те, що права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч.2 ст. 13 КпШС. Іншими словами, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало прав та обов'язків подружжя. Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 року по 12 червня 2008 року не підлягає встановленню, оскільки в цей період сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції та наданою кваліфікацією спірних правовідносин. Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності факту проживання сторін однією сім'єю після розлучення, тобто з 12 червня 2008 року до травня 2009 року зроблено з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині з прийняттям нового рішення у скасованій частині нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності задовольнити частково (п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що до 24 грудня 1986 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (т.1, а.с.64). Вказана особа здійснювала представництво відповідача в суді апеляційній інстанції.

02 жовтня 1992 року Виконавчий комітет Приморської районної ради народних депутатів прийняв рішення №1551 про продаж ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3, загальною площею 77,27 кв.м., яка складалася з чотирьох кімнат житловою площею 59,57 кв.м., коридору площею 5,1 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м., кухні площею 9,7 кв.м. Як вбачається зі змісту даного рішення, на момент викупу квартири АДРЕСА_3 в ній були зареєстровані лише ОСОБА_3 та його мати (т.1, а.с.12).

28 жовтня 1992 року між Виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_3 (т.1, а.с.83). 28 жовтня 1992 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 908 стр. 30 книга 76 доп.

21.10.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної ради народних депутатів м. Одеси було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

11.05.1995 року ОСОБА_2 діючи від власного імені та від імені свого сина (за довіреністю) продала квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло (т.2, а.с.28-29).

12 жовтня 1995 року ОСОБА_2 купила жилий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_5 (т.2, а.с.26-27).

01.02.2004 року ОСОБА_3 передав у борг ОСОБА_6 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США.

12.12.2006 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_4. ОСОБА_2 як дружина, надала свою нотаріально засвідчену згоду на вчинення даного правочину.

26.10.2007 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 21.11.2007 р. він надав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказував, що ОСОБА_2 заперечує проти розірвання шлюбу, у зв'язку з чим він немає можливості розірвати шлюб через органи РАЦС та вимушений звернутися до суду. В адресованій суду заяві від 25.03.2008 року ОСОБА_3 вказав, що вони з ОСОБА_2 не ведуть спільного господарства та не перебувають у шлюбних відносинах протягом двох років. Крім того, ОСОБА_3 вказав, що у нього на протязі двох років є інша сім'я. Разом з тим, ні в рішенні суду по цій справ не було встановлено, ні з матеріалів оглянутої справи не вбачається, чи були припинені шлюбні відносини між сторонами. Навпаки, на рішення суду була подана апеляційна скарга, в якої позивачка послались на необхідність збереження шлюбу та пояснювала рішення позивача віковими змінами.

При цьому за хронологією подій, які об'єктивно вбачаються з матеріалів судом оглянутих справ. вбачається, що 01.11.2007 року ОСОБА_3 звернувся до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про розгляд питання введення в експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_3

01.11.2007 року розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2187 було призначено державну приймальну комісію про прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією об'єкту - квартири АДРЕСА_3 (т.1, а.с.92). Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2007 року було затверджено акт державної приймальної комісії. 09.02.2008 року було прийнято розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №156 вважати окремо розташовану двоповерхову житлову будівлю загальною площею 81,4 кв. м., житловою площею 59,6 кв. м. самостійним домоволодінням, власником якого в цілому є ОСОБА_3 та присвоїти зазначеному самостійному домоволодінню поштову адресу - АДРЕСА_1 (т.1, а.с.183).

Між тим є цілком логічним є те, що вказані дії - реконструкція, були вчинені ним під час знаходження в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2, та не могли бути проведені протягом жовтня місяця, коли ним було позов до суду про розірвання шлюбу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано (т.1, а.с.21). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року рішення суду першої інстанції було залишене без змін (т.1, а.с.22). Таким чином рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 12 червня 2008 року.

26 березня 2008 року ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.93).

Відповідно до витягу КП «ОМБТІ та РОН» право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 21.05.2008 року (т.1, а.с.94).

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №41/15 від 23.04.2015 року, ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи складає 73260 доларів США або 1698944 грн. Також експерт зробив висновок, що найбільш вірогідним є те, що житлова кімната пл.18,0 кв. м., яку займала ОСОБА_2 з сином відповідно до рішення виконкому №1500 від 20.12.1991 року, є частиною житлової кімнати НОМЕР_2, яка увійшла у склад спірного житлового будинку. Також з висновку експерта вбачається, що перевід квартири АДРЕСА_3 у житловий будинок по АДРЕСА_1 проводився в період з грудня 2002 року по 27.12.2007 року. Встановити точну дату початку реконструкції неможливо. Також неможливо встановити вартість виконаної реконструкції в зв'язку з відсутність необхідної документації. Також експертом було встановлено, що площа житлового будинку по АДРЕСА_3 після реконструкції збільшилася на 4,13 кв. м., що підтверджується співставленням технічних паспортів. Але при співставленні технічного паспорту від 12.2002 року та фактичної площі на момент обстеження, було встановлено, що площа збільшилася на 6,13 кв. м. Також експертом було надано варіанти розподілу спірного житлового будинку у частинах по 1/2, але за умови приведення будинку до первинного стану, відповідно до правовстановлюючих документів (т.3, а.с.118-137).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та визнання за ОСОБА_2 ? частини спірного будинку, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_3 до шлюбу, у зв'язку з цим правовий режим спільної сумісної власності на зазначену нерухомість не поширюється. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили, що реконструкція квартири АДРЕСА_3 проводилась до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та без будь-якої участі останньої. Але повністю погодитись з таким висновком не можна виходячи з наступного.

З рішення виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів №1500 від 20.12.1991 року вбачається, що до виконкому звернулась ОСОБА_2 з проханням надати звільнену кімнату пл. 11,2 кв. м. загальної квартири АДРЕСА_3, на підставі ст. 54 ЖК УРСР. В обґрунтування ОСОБА_2 посилалася на те, що вона та її син проживають в одній кімнаті пл. 18 кв. м. за зазначеною адресою. Над кімнатою ОСОБА_2 є не узаконена надбудова. Вищезазначеним рішенням кімнату пл.11,2 кв. м. загальної квартири АДРЕСА_3 було надано на підставі ст. 54 ЖК УРСР ОСОБА_2 та відкрито особистий рахунок на дві кімнати пл. 29,2 кв. м. (т.2, а.с.24). З експертного висновку вбачається, що кухня пл. 11,2 кв. м., яка входить в склад спірного житлового будинку є реконструйованої кімнатою пл. 11,2 кв. м., яку відповідно до рішення виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів №1500 від 20.12.1991 року займала ОСОБА_2. Також з експертного висновку вбачається, що найбільш вірогідним є те, що житлова кімната пл. 18,0 кв. м., яку займала ОСОБА_2 з сином відповідно до рішення виконкому №1500 від 20.12.1991 року, є частиною житлової кімнати НОМЕР_2, яка увійшла у склад спірного житлового будинку.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що спірне майно було реконструйовано під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тому є спільно набутим майном подружжя, яке підлягає поділу на загальних підставах. Таке рішення справедливо враховує обсяг всього майна яке було набуто сторонами під час спільного проживання, їх подальшу юридичну долю, а також майновий стан кожної сторони на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Окремо слід зауважити, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні встановлення факту спільного проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу посилався на пояснення одного свідка ОСОБА_4 (колишня дружина відповідача, а в подальшому представник по справі), та оцінив критично всіх інших свідків (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12). Між тим з зібраних по справі доказів вбачається факт спільного проживання сторін провадження після розірвання шлюбу до травня 2009 року, після чого позивачка по справі була змушена покинути спірне жиле приміщення, а в подальшому звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином доводи апеляційної скарги у відповідній частині знайшли свої часткове підтвердження. З наведених обставин слід також відмовити в задоволенні зустрічного позову, як, по-перше, необгрунтованого, а по-друге, спрямованого на вивід залишку спільно набутого майна з під поділу. З наведених підстав слід оцінити критично пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, щодо проведення реконструкції спірного майна без участі позивачки. при цьому слід враховувати, що хронологічно, цей період міг мати лише після травня 2009 року, проте з матеріалів справи вбачається що така реконструкція розпочалась та була завершена до вказаного періоду під час спільного проживання подружжя.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо невірності вирішення судом питання про поділ грошових кошів та їх компенсації. З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2004 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 у борг грошову суму в розмірі 130 000 доларів США для будівництва житла, що підтверджується копією розписки ОСОБА_6 (т.1, а.с.16). Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання об'єктом спільної сумісної власності грошових коштів у розмірі 130 000 доларів США та зобов'язання ОСОБА_3 сплатити їй 65 000 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Грошова сума в розмірі 130 000 доларів США, передана в позику ОСОБА_6 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в силу закону. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували факт передання ОСОБА_6 грошей у борг та спільної власності на ці кошти. Отже, в цій частині спір між сторонами відсутній. Відповідно, зокрема вимога про визнання вказаної суми об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не підлягає задоволенню. Оскільки вказана грошова сума не була повернута відповідачу, то і підстав для поділу вказаного майна не існує. З таких позицій суд першої інстанції правильно відмовив в позову, проте слід було вказати не за недоведеністю позовних вимог, а за їх безпідставністю. Разом з тим, якщо вказані грошові кошти передавались без згоди позивачки, то остання набуває право на пред'явлення самостійного позову за іншими правовими підставами.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірність судового рішення в частині поділу гаражу, то відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за грошової компенсації вартості кам'яного гаража по АДРЕСА_2 в сумі 80 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взагалі не довела того, що даний гараж досі існує, належить ОСОБА_3 на праві власності та має хоч якусь вартість. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 08.11.2003 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_14 кам'яний гараж, загальною площею - 46 кв. м., по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.11). Згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» від 05.07.2011 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на гараж загальною площею - 46 кв. м., по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.54). Між тим, сторони не заперечували, що на момент розгляду справи в суді вказаний об'єкт відсутній в натурі, а тому як поділ його, так і стягнення компенсації вартості не може бути проведено судом. З наведених підстав слід було відмовляти в задоволенні первинного позову в цій частині.

В зв'язку з вищевикладеним колегія суддів на підставі п.1,3,4 ст. 309 ЦПК України скасовує частково рішення суду, а в скасованій частині приймає нове рішення, залишаючи без змін іншу частину рішення суду першої інстанції.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2013 року задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2013 року в частині відмови в встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності - житлового будинку, визнання права власності, а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю - скасувати.

В скасовані частині прийняти нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 12.06.2008 року по 01.05.2009 року.

Визнати об'єктом спільної сумісної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 81, 4 кв.м., житловою площею 59, 6 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 81, 4 кв. м., житловою площею 59, 6 кв. м.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2013 року в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - залишити без змін.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова