Справа №: 398/3516/15-ц
"03" грудня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
секретарі - Борозній Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1.
Позов мотивує тим, що являється власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Крім нього в спірному житлі зареєстровані матір ОСОБА_3 та брат ОСОБА_2, який не проживає за місцем реєстрації з 2010 року, не бере участі в сплаті комунальних послуг, в утриманні квартири та будинку. Факт реєстрації відповідача у спірному житлі перешкоджає в отриманні субсидії.
У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Причини неявки відповідача суду невідомі.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору дарування будинку від 12.08.1998 року, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.09.2001 року позивач являється власником квартири АДРЕСА_1.
В спірному житловому приміщенні зареєстровані його матір ОСОБА_3 та брат ОСОБА_2, який, відповідно довідки про склад сім'ї №164 від 19.06.2015 року, інформації, наданої Олександрійським МВ УДМС України у Кіровоградській області, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.
Відповідно до актів від 30.11.2014 року, 31.12.2014 року, 31.01.2015 року, 28.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року, складених старшою будинку та двома сусідами, ОСОБА_2 не проживав та не з'являвся за місцем реєстрації.
Згідно акту-розпорядження № 589 від 14.04.2015 року, складному в присутності двох свідків та затвердженому директором КП «Житлогосп», ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року.
Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Отже, порушені права ОСОБА_1 та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою. У зв'язку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд дійшов висновку, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року, без поважних причин.
Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, позовна вимога щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 317 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА