Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2015 Справа №607/10146/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

представник сторін:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідач-1: ОСОБА_3

відповідача-2:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про солідарне стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, надалі відповідач-1, до ОСОБА_5, надалі відповідач-2, в якому просить стягнути солідарно із відповідачів на його користь 20 000 доларів США, що еквівалентно становить 422 048,88 грн. заборгованості та 3654 грн. в повернення сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені своєї дружини ОСОБА_5, отримав позику в сумі 20 000 доларів США, яку зобовязувалися повернути у визначений термін. Після спливу строку на повернення позики відповідач ОСОБА_4 умови розписки від 30.08.2011р. не виконав та за згодою позивача написав 18.10.2012р. іншу розписку, за умовами якої зобовязувався до 22.10.2012р. повернути борг. Проте, умови договору позики в черговий раз не виконані, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 20 000 доларів США та право позивача на звернення до суду для її стягнення. Так як позивач при отриманні позики діяв також від імені дружини ОСОБА_5, тому у них виникла солідарна відповідальність по виконанні зобовязань згідно укладених розписок.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнає повністю, виникнення заборгованості пояснює важким матеріальним становищем.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається із розписки від 30 серпня 2011 року ОСОБА_4 від свого імені та від імені своєї дружини ОСОБА_5 на підставі виданої довіреності від 26.08.2011р. отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 20 000 доларів США в якості позики, які обовязувався повернути до 22 жовтня 2011 року. Гарантують поверненням грошей у визначений термін майном їхньої сімї. ОСОБА_4 у розписці вказано, що в разі настання певних негативних для нього наслідків суму позики повинна повернути дружина ОСОБА_5.

Із пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_4 отриманих по розписці від 30.08.2011р. коштів у визначений термін не повернув, а тому за його згодою 18 жовтня 2012 року ОСОБА_4 написав розписку, за умовами якої ОСОБА_4 від свого імені та від імені дружини ОСОБА_5 по довіреності отримав у ОСОБА_1 кошти в сумі 20 000 доларів США, які повинен був повернути ще до 22.10.2011р. Боргу на час написання розписки не повернув і зобовязується повернути позичену суму до 22 жовтня 2012 року.

У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення позики ОСОБА_1 по розписці від 18.10.2012р. в сумі 20 000 доларів США не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Позивачем долучені до матеріалів справи оригінали розписок від 30.08.2011р. та від 18.10.2012р., що свідчить про невиконання зобовязання по поверненні коштів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із позичальника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 20 000 доларів США, що в еквівалентні, визначеному позивачем, становить 422 048,88 грн. боргу.

В частині заявлених позовних вимог щодо солідарного стягнення суми боргу із ОСОБА_5, то в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Стаття 541 Цивільного кодексу визначає, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Надана позивачем довіреність від 26.08.2011р., згідно якої ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4 вчинити від її імені ряд дій, зокрема, укладення договору позики, на думку суду не свідчить про виникнення у неї солідарного обовязку в розумінні ст. 541 ЦК України по поверненні позики в сумі 20 000 доларів США по укладених ОСОБА_4 розписках, оскільки у вказаних розписках ОСОБА_4 чітко вказав про повернення коштів ним особисто і ОСОБА_5 згідно з умов розписок не зобовязувалася нести солідарну відповідальність по неповерненні позики.

Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача ОСОБА_4

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 про солідарне стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20 000 доларів США, що еквівалентно 422 048,80 грн. боргу задовольнити частково.

2.Стягнути із ОСОБА_4 (м. Тернопіль, вул. Куліша,4/120, ідент. номер 248520294) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) боргу в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 422 048,80 грн., 3654 грн. в повернення сплаченого судового збору.

3.В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення із ОСОБА_5 боргу в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно становить 422 048,80 грн. в задоволенні відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_6