Справа № 541/2031/15-ц
Провадження №2/541/955/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту належності заповіту, третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

13 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в якій просив встановити факт постійного проживання разом зі своєю бабусею ОСОБА_7, що померла 6 грудня 2010 року, на час відкриття спадщини, та встановити факт належності йому заповіту ОСОБА_7 від 17 липня 2006 року, посвідченого секретарем Петрівцівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 112. В обґрунтування позову посилався на те, що з 1998 року постійно проживав без реєстрації разом з бабусею у її домоволодінні за адресою вул.Новоіванівська, 14 в с.Петрівці Миргородського району, здійснював за нею догляд по день її смерті. Згідно заповіту, який був посвідчений секретарем Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області 17 липня 2006 року, ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно позивачу. Після її смерті позивач не звертався у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини оскільки вважав, що прийняв спадщину тому що постійно проживав з спадкодавцем на момент її смерті за однією адресою. Вирішивши оформити документи на успадковану ним частину будинку, він звернувся до нотаріуса, який відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю однозначних доказів про його постійне проживання із спадкодавцем на дату її смерті та помилкою в заповіті у зазначенні його даних по батькові, а саме «Ульвійович» замість «Улвійович». Крім нього, інших спадкоємців за заповітом немає, а спадкоємцями за законом першої черги є діти померлої ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які з невідомих позивачу причин пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері, але з огляду на відмову нотаріуса в оформленні йому спадщини претендують на вказане спадкове майно, тому він звернувся в суд для вирішення даного спору в порядку позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Представник позивача ОСОБА_8, що діє на підставі відповідної довіреності (а.с. 43) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних в заяві та встановлених під час судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Миргородського району в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій зазначила про відсутність заперечень у справі за позовом ОСОБА_1, просила справу розглянути у відсутності її представника (а.с. 42).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила факт, що позивач постійно проживав разом з її матірю ОСОБА_7 на час її смерті та за життя остання склала заповіт на імя позивача, але в звязку з тим, що він складався зі слів спадкодавця, по батькові позивача було вказане з помилкою. Пояснила, що вона на спадщину не претендує в звязку з чим заяву про її прийняття не подавала.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що ОСОБА_1 ніколи спільно не проживав із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент її смерті, бо в нього є своє постійне зареєстроване місце проживання вул.Першотравнева, 13 в с.Петрівці Миргородського району, що підтверджується даними його паспорта громадянина України, в якому стоїть відмітка про його реєстрацію за цією адресою, де він постійно мешкав і мешкає разом зі своїми батьками. Вважали, що позивач змусив ОСОБА_7 написати заповіт на його імя, оскільки перешкоджав їм у спілкуванні з матірю. При цьому пояснили, що не приймали спадщину тому що думали, що її прийняв позивач, а якщо він цього не зробив то її треба поділити порівну між спадкоємцями за законом.

Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, в якій проти позову не заперечувала і просила справу розглянути у її відсутність (а.с.39).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 померла 6 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). На час смерті остання проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району Полтавської області від 26.01.2015р. № 39 (а.с.14). Згідно цієї ж довідки, на момент смерті ОСОБА_7 з нею проживав без реєстрації та вів спільне господарство її онук ОСОБА_1 Вказана обставина підтверджується також актом про проживання без реєстрації від 22.01.2015р., складеним комісією у складі депутата ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_9 і жителів с.Петрівці ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с.12) та показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 які пояснили, що мають земельні ділянки поблизу домоволодіння ОСОБА_7 і за її життя часто бачили там позивача, як він займався домашнім господарством. Свідок ОСОБА_12 також повідомив, що під час відвідування ОСОБА_7 бачив у будинку речі її онука, при цьому у домоволодінні його батьків по вул.Першотравневій, 13 він його майже ніколи не бачив. Свідок ОСОБА_13 додатково повідомив, що серед односельців було відомо, що позивач проживає разом з бабусею.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтвердження своїх заперечень ніяких доказів не надано, клопотань про їх витребування судом не заявлялось. Посилання цих відповідачів на абзац 33 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 суд вважає безпідставним, оскільки висловлена в ньому правова позиція стосується розгляду справ в порядку окремого провадження, а дана справа в звязку з наявністю спору про право розглядається в порядку позовного провадження, що має особливості щодо змагальності та меж судового розгляду.

При цьому судом враховується те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ч. 1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, судом достовірно встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 по вул.Новоіванівській, 14 в с.Петрівці Миргородського району на час смерті останньої.

Судом також встановлено, що на вказаний час ОСОБА_7 належала на праві власності 1/2 частина будинку по вул.Новоіванівській, 14 в с.Петрівці Миргородського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.10), яку вона, разом з усім іншим майном, за життя заповіла позивачу, який є її онуком (а.с.7, 8, 9), що підтверджується копією заповіту від 17 липня 2006 року, який посвідчений секретарем Петрівцівської сільської ради Миргородського району ОСОБА_14 (а.с. 11), але в звязку з тим, що у заповіті вказано по батькові спадкоємця «Ульвійович» замість «Улвійович» приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_6 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_7 (а.с.15). Факт того, що спадкоємцем за вказаним заповітом є саме позивач, у судовому засіданні підтверджений відповідачем ОСОБА_3 та фактично визнаний відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які стверджували, що позивач примусив ОСОБА_7 скласти заповіт на його імя, а також підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2015 року, яким встановлено обставини його посвідчення (а.с.17-19). Таким чином, позивач відповідно до ст. 1235 ЦК України є спадкоємцем ОСОБА_7 за заповітом.

Встановлення факту постійного проживання разом з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини та встановлення факту належності йому заповіту має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину, тому його спадкові права підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.

В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 213-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 29, 1235, 1268 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою вул.Новоіванівська, 14 в с.Петрівці Миргородського району Полтавської області разом з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої 6 грудня 2010 року.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заповіту ОСОБА_7, посвідченого секретарем Петрівцівської сільської ради 17 липня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 112.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_15