"21" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі разом з ним зареєстровані і проживають батько - ОСОБА_4, та мати - ОСОБА_5. Також, в квартирі зареєстрований його брат - ОСОБА_2, дружина брата - ОСОБА_3, та їх діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх діти не проживають у спірній квартирі з 2011 року, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, не мають особистих речей, і взагалі не цікавляться квартирою. Тоді як платежі нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, він змушений їх сплачувати і за себе, і за осіб, які тривалий час не проживають в цій квартирі. Перешкод у користуванні квартиро він відповідачам не чинив. Відповідачі добровільно визначили собі інше місце проживання, не користуються спірною квартирою понад 12 місяців без поважних причин, а точніше з 2011 року. Фактичне місце проживання відповідачів йому не відоме.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи сповіщалися належним чином за останнім відомим позивачу місцем проживання, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2003 року.
Відповідно до довідки форми 3, виданої ЖРЕО № 404 від 21.10.2015 року № 3068, в спірній квартирі зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_4 (батько позивача), ОСОБА_5 (мати позивача), відповідачі - ОСОБА_2 (брат позивача) і ОСОБА_3 (дружина брата), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (племінники позивача).
З акту від 16.10.2015 року слідує, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 01.08.2011 року по теперішній час в спірній квартирі не проживають.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
По даній справі встановлено, що відповідачі не проживають в спірній квартирі. Відсутні будь-які дані щодо не проживання відповідачів в спірній квартирі з поважних причин чи щодо чинення перешкод в їх проживанні. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачі до суду не надали.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: