Провадження № 22-ц/790/4368/15 Головуючий 1-ї інстанції - Макаров В.О.
Справа № 2-1701/11 Доповідач - Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Кругової С.С.,

при секретарі: Щербань Р.М., Лошаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської обласної державної адміністрації, Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про стягнення суми, визнання права власності, визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

В 1999 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про стягнення грошових коштів з метою проведення реконструкції квартири.

В обґрунтування позову зазначила, що проживає в квартирі № 2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (далі - квартира № 2).

Посилалась на те, що є інвалідом першої групи безстроково, пересувається за допомогою інвалідного візка, має проблеми із зором.

Планування зазначеної квартири № 2 та під'їзд будинку, в якому вона розташована, не відповідають умовам для її повноцінного існування, ведення побуту та пересування на інвалідному візку, освітлення в квартирі є нижчим мінімально допустимої санітарної норми. Єдиним приміщенням в квартирі, яке відповідає за рівнем освітлення вказаним санітарним нормам була кухня. Це приміщення єдине, де можливо було працювати без загрози втрати зору.

З метою додаткового обстеження житлово-побутових умов інвалідів та їх негайного поліпшення ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідачів по справі зі зверненнями про невідповідність житлових умов та санітарних норм для проживання в квартирі № 2 та доступу до неї.

За дорученням голови Харківської обласної державної адміністрації інститутом «Харківреконструкція» було розроблено проекти реконструкції житла.

11 квітня 1995 року Обласною санітарно-епідеміологічною станцією було запропоновано варіант реконструкції житла, який передбачав облаштування пандуса та прибудови з'їзду-заїзду інвалідного візка, який було погоджено уповноваженою комісією.

Проте, 14 квітня 1995 року особи, які проживають в квартирах № 3 та № 7, що розташовані в будинку АДРЕСА_2 розпочали прибудову балконів до цих квартир, що призвело до порушення безперешкодного доступу до житла та різкого погіршення освітлення в квартирі позивачки, у зв'язку з чим вона вимушена постійно користуватися електричною енергією, додаткова оплата за користування якою погіршує її і без того скрутне фінансове становище.

Крім того, прибудова балкону до квартири № 3 викликала проблематичність реалізації запропонованого варіанту реконструкції квартири. Зважаючи на що, залишилось не вирішеним питання безперешкодного доступу ОСОБА_1 до власної квартири та користування побутовими приміщеннями.

18 серпня 1995 року головним санітарним лікарем Харківської області направлено на адресу виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова припис щодо термінового знесення балконів, прибудованих до квартир № 3 та № 7.

Вказаний припис виконавчим комітетом Київської районної ради м. Харкова виконаний не був. Крім того, 20 січня 1998 року виконавчим комітетом Київської районної ради м. Харкова винесено рішення № 11-11 про узаконення самостійно зведених балконів.

Станом на час подання позову відповідачі по справі звернення ОСОБА_1 щодо поліпшення житлових умов, проведення реконструкції житла та доступу до нього не виконують, будь-яких заходів не вживають, чим порушують її законне право на свободу пересування, вільний доступ до житла та здорове навколишнє середовище.

Крім того, вищевказаними обставинами спричинено необхідність несення додаткових витрат по оплаті за користування електричною енергією та по наданню послуг, пов'язаних з підняттям та спуском інвалідного візка, необхідність яких спричинена відсутністю вільного доступу до житлового приміщення.

Зважаючи на вищезазначене ОСОБА_1, просила суд: з метою проведення реконструкції квартири № 2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, стягнути з відповідачів 50 000,00 грн. для подальшого їх перерахування до будівельної організації, що виконуватиме реконструкцію, з урахуванням корегування цієї суми до повного закінчення робот по реконструкції; стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.; стягнути з відповідачів вартість використаної електроенергії, що перевищує 75 кВт на місяць, починаючи з квітня 1995 року та до відновлення природного освітлення квартири відповідно до санітарних норм; стягнути з відповідачів на її користь грошову суму в розмірі 5 040,00 грн., яку вона вимушена була сплатити за надання послуг щодо спуску та підняття інвалідного візка з січня 1993 року по грудень 1999 року та надалі стягувати щомісяця на користь осіб, що надають вказану послугу, грошову суму в розмірі 60,00 грн. за оплату цих послуг до повного проведення реконструкції квартири та облаштування пандуса для спуску-підйому інвалідного візка.

27 листопада 2006 року до позову ОСОБА_1 приєдналися ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які просили зобов'язати відповідачів дозволити реконструкцію шляхом прибудови до вікон квартири № 13, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 1-3, том 2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2007 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про зобов'язання видати дозвіл на реконструкцію квартири та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про стягнення коштів з метою проведення реконструкції квартири (а.с.23, том 2).

В 2007 році ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано доповнення до позовних заяв, в якому зазначили, що з метою безперешкодного пересування 80-річної матері позивачів - ОСОБА_6, яка не може себе самостійно обслуговувати, виникла необхідність здійснення реконструкції квартири № 13, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та квартири № 2, яка належить ОСОБА_1

Також зазначили, що їх квартира № 13 не містить допоміжних приміщень (комор, балконів), необхідних для догляду за старою матір'ю та розташування інвалідного візка і ходунків.

Проте, під квартирою № 13 розташовані підвальні приміщення, право на користування якими належить позивачам, але яке ними не може бути реалізоване, оскільки ці приміщення на підставі договору оренди № 1297 від 04 вересня 2003 року, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та ОСОБА_7, та договору оренди № 1118 від 15 січня 2003 року, укладеного Управлінням комунального майна Харківської міської ради та приватизації з директором ТОВ «Комунальник», безпідставно були передані в користування інших осіб.

Позивачі зазначили, що вказані договори оренди є недійсними, оскільки укладені неналежними особами, а саме Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради не є власником підвальних приміщень, зважаючи на що не мало право на укладення будь-яких правочинів.

Крім того, незаконними діями орендатора за договором оренди № 1297 від 04 вересня 2003 року - ОСОБА_7, які полягають у реконструкції орендованих приміщень, спричинено загрозу життю позивачів, а саме останнім було порушено правила газової безпеки та спричинено вибухонебезпечну ситуацію.

Також позивачі вказали, що між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу приміщень № 3452-В-С від 14 грудня 2005 року, зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстраційним номером 4280. Вказаний договір купівлі-продажу № 3452-В-С також є недійсним, оскільки продавець під час укладення правочину приховав факт наявності в судових установах спору між ОСОБА_1 та органами місцевого самоврядування, органами державної влади щодо права власності на предмет договору - підвальне приміщення, площею 34,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

23 грудня 2005 року ОСОБА_7 було укладено з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу ВКС № 255112, відповідно до умов якого вищевказані підвальні приміщення, площею 34,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2, передано у власність останній. Вказаний договір купівлі-продажу ВКС № 255112 також є недійсним з підстав наявності спору про право власності щодо предмету договору.

Зважаючи на вищенаведене та на факт того, що позивачам необхідно збудувати над підвальними приміщеннями балкони для в'їзду, додатково просили суд:

- зобов'язати відповідачів надати дозвіл на реконструкцію квартири № 13 та квартири № 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, шляхом прибудови до вікон з метою відновлення природного освітлення та доведення його до санітарних норм, обладнати підйомник або пандус з метою забезпечення безперешкодного доступу до квартири № 13 та № 2;

- стягнути з відповідачів грошову суму в розмірі 150 000,00 грн. на реконструкцію квартир та встановлення підйомників;

- визнати недійсними договір оренди приміщення № 1118 від 15 січня 2003 року, укладений Управлінням комунального майна Харківської міської ради та приватизації з директором ТОВ «Комунальник», та виселити ТОВ «Комунальник» з орендованого за цим договором приміщення. Надати це приміщення в користування ОСОБА_1;

- визнати недійсним договір оренди приміщення № 1297 від 04 вересня 2003 року, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та ОСОБА_7;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3452-В-С від 14 грудня 2005 року, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та ОСОБА_7, зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстраційним номером 4280;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу ВКС № 255112 від 23 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Виселити останню з приміщення, наданого у власність за цим договором;

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на підвальні приміщення, що розташовані під квартирами № 13 так № 2 (№ 12) та приміщеннями, що зазначені в технічних паспортах до договорів оренди приміщень № 1118 від 15 січня 2003 року та № 1297 від 04 вересня 2003 року (а.с. 54-68, 73-84, том 2).

В березні 2008 року позивачами подано уточнення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів на реконструкцію квартир № 2 та № 13, які належать останнім (а.с. 183, 184, том 2), а саме просили суд стягнути з відповідачів 338 210,02 грн., де:

135 080,00 грн. - витрати на реконструкцію квартири з урахуванням інфляції;

27 016,00 грн. - збільшення на 20 відсотків вартості реконструкції (будівництва) прибудови для відновлення в квартирах позивачів природного освітлення до санітарних норм та з урахуванням будівництва шахти для підйомників до квартир;

12 393,36 грн. - витрати, пов'язані з оплатою послуг по підйому та спуску інвалідного візка, що належить ОСОБА_1;

5 940,00 грн. - щомісячна оплата послуг по придбанню продуктів харчування та інше;

2 970,00 грн. - витрати на оплату послуг по веденню господарства в квартирі ОСОБА_1;

1 392,42 грн. - витрати за додаткове користування електроенергією, пов'язане з погіршенням природного освітлення в квартирі ОСОБА_1;

12 948,00 грн. - витрати за додаткове користування електроенергією, пов'язане з погіршенням природного освітлення в квартирі ОСОБА_2, ОСОБА_3;

2 970,00 грн. - витрати пов'язані з наданням до суду документів та їх ксерокопій;

7 200,00 грн. - витрати на правову допомогу;

7 000,00 грн. - транспортні витрати;

9 900,00 грн. - вартісний розрахунок витраченого особистого часу на вирішення спору;

29 700,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 у зв'язку з роботою в несприятливих умовах;

49 500,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 у зв'язку з проживанням в несприятливих умовах;

34 200,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Відповідачі та треті особи в судові засідання не з'являлися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано право ОСОБА_1 на обладнання займаного нею житлового приміщення - квартири № 2 в будинку АДРЕСА_2, а також під'їзду вказаного будинку, сходових клітин спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

08 квітня 2015 року позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про ухвалення додаткового рішення за всіма позовними вимогами, що розглядалися з 1999 року, а також з позовними вимогами, викладеними в уточненому варіанті позовної заяви, поданої позивачами до суду 17 березня 2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року у задоволенні вищевказаної заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначили, що судом першої інстанції не розглянуто по суті уточнену позовну заяву від 17 березня 2015 року. В рішенні не зазначено всіх учасників справи, а саме не вказано прокурора, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та Управління комунального майна та приватизації міськвиконкому. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивачів стосовно відсутності у виконавчого комітету Харківської міської ради, Київської районної ради м. Харкова та комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повноважень щодо надання в оренду цокольно-підвальних приміщень, що розташовані під квартирами № 2 та № 13, оскільки не мають правовстановлюючих документів на будинок, цокольно-підвальні приміщення та прибудинкову територію. Будинок перебуває у власності ЖБК «Автоген» з 06 листопада 1933 року. ОСОБА_1 та інші позивачі мають переважне право на набуття права власності на цокольно-підвальні приміщення, розташовані під квартирою № 2 та № 13, проте вони позбавлені права його реалізувати, оскільки відповідачі незаконно надали вказані приміщення в оренду. Також не зазначено, що планування квартири № 2 не передбачає переміщення ОСОБА_1 на інвалідному візку. Під час розгляду справи не розглянуто позовну вимогу щодо встановлення факту фактичного проживання ОСОБА_1 на ? частині квартири № 12 на першому поверсі, а не в квартирі № 2, на яку відповідачами було оформлено приватизаційні документи та яка розташована в цокольно-підвальному приміщенні. Крім того, в рішенні не зазначені дати розроблених проектів про реконструкцію квартири та їх дійсна кількість. Не зазначена дата позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приєднання до первісного позову та вимога про стягнення грошової суми на проведення реконструкції квартири, причини необхідності її проведення. Під час розгляду справи судом не були розглянуті клопотання про витребування у відповідачів правовстановлюючих документів, призначення судово-документальної експертизи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_4, які надавали пояснення за допомогою комп'ютерної програми Skype, ОСОБА_2, який на підставі довіреності також представляв інтереси ОСОБА_3, апеляційну скаргу підтримали.

Представник Харківської міської ради Харківської області проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представники відповідачів - Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та представника Харківської міської ради Харківської області, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначені норми закону було порушено. Судом першої інстанції під час розгляду позову не було належним чином встановлено фактичні обставини по справі та визначено предмет спору.

Крім того, відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. В мотивувальній частині зазначаються встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким, назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, яким суд керувався.

В рішенні суду першої інстанції, яке розглядається в апеляційному порядку, фактично відсутні мотивувальна частина, доводам позивачів не надано належної оцінки, не зазначено правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав право останньої на обладнання займаного нею житлового приміщення - квартири № 2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 а також під'їзду зазначеного будинку, сходових клітин спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів.

Разом з тим, зазначене право передбачено для інвалідів першої групи такими законодавчими актами як Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Указ Президента України «Про першочергові заходи щодо створення сприятливих умов життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями» від 01 червня 2005 року № 900/2005 року та Конституцією України.

Факт зазначення в резолютивній частині судового рішення, що вказане право належить ОСОБА_1 як інваліду першої групи, не свідчить про належний захист прав та інтересів позивача.

Рішення суду першої інстанції є таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини, що мають значення для вирішення справи, з'ясовані неповно, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 4, частини 1 ст. 309 ЦПК України.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року НОМЕР_1, виданого на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 56,3 кв.м. (а.с. 28-31, том 2).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі з 26 травня 1999 року (а.с. 32, том 2).

Рішенням Харківської міської ради № 1423 від 28 грудня 1998 року підвальне приміщення площею 34,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 виключено з житлового фонду та переведено до нежитлового фонду (а.с. 3, том 3).

Відповідно до рішення XII сесії XXI скликання Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 28 вересня 1992 року будинок АДРЕСА_2 було прийнято до комунальної власності міста (а.с. 8,9, том 4).

Розпорядженнями Харківського міського голови № 416 від 17 лютого 2005 року та № 5678 від 17 грудня 2012 року на нежитлові приміщення цокольного поверху №№ 2-1; 2-2; 2-3; 2-4; 54-1; 54-2; 54-3; 54-4; 54-5; 54-6; 54-7; 54-8; 54-9; 54-10 та першого поверху №№ 52-1; 52-2; 52-3; 52-4; 52-5, загальною площею 182 кв.м., що розташовані в житловому будинку літ. «А-5» по АДРЕСА_2, та нежитлові приміщення цокольного поверху № 30-34 в літ. «А-6», загальною площею 34,1 кв.м., що розташовані у вказаному будинку, оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради (а.с. 1, том 3, а.с. 7, том 4).

Позивачі просили суд визнати за ними право власності на нежитлові приміщення, які розташовані під їх квартирами, а саме квартирою № 2 та № 13, та які зазначені в технічному паспорті до договору оренди № 1118 від 15 січня 2003 року та № 1297 від 04 вересня 2003 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв, тощо) цього фонду.

Відповідно до ч.2 ст. 10 вищевказаного Закону допоміжні приміщення у будинку стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на житло.

В рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення, підвали, сараї, горища, тощо) роз'яснено, що зазначені об'єкти передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, вступу до нього.

З свідоцтв про право власності позивачів на квартири № 2 та № 13 в будинку АДРЕСА_2 не вбачається, що при приватизації квартир позивачами також було приватизовано допоміжні приміщення (а.с. 28-31, том 2).

Зважаючи на що, у разі якщо нежитлові приміщення, які розташовані під зазначеними квартирами, є допоміжними, то позивачам належить право спільного користування з іншими співвласниками житлового будинку.

Право власності на допоміжні приміщення не може бути визнано за конкретною особою з числа власників квартир в багатоповерховому будинку.

Крім того, матеріали справи містять вищезазначені рішення Харківської міської ради, розпорядження голови Харківської міської ради про надання спірних приміщень у власність територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Вказані рішення та розпорядження у встановленому законом порядку оскаржено не було.

Таким чином, надання у користування та у власність нежитлових приміщень віднесено до компетенції власника - територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Суд не має правових підстав розпоряджатися вказаними нежитловими приміщеннями.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі, з метою задоволення власних потреб, зверталися до Харківської міської ради з заявою стосовно передачі їм підвальних приміщень, розташованих під їх квартирами. Проте, їм було відмовлено з тих підстав, що вказані нежитлові приміщення перебувають в орендному користуванні (а.с. 9-12, том 2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави для визнання за позивачами права власності на підвальні приміщення, які розташовані під квартирами № 2 та № 13 в будинку № АДРЕСА_2 відсутні.

Зважаючи на що, суд ухвалює рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовляє.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами також оспорюються договори оренди та купівлі-продажу цих нежитлових приміщень.

Відповідно до договорів оренди нежитлових приміщень № 1118 від 15 січня 2003 року та № 1297 від 04 червня 2003 року, укладених між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ТОВ «Комунальник» та ОСОБА_10, нежитлові приміщення загальною площею 183,3 кв.м. та 34,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, передано в оренду останніх (ТОВ «Комунальник» та ОСОБА_10.) (а.с. 67-78, том 4).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 3452-В-С від 14 грудня 2005 року приміщення № 30-34 в літ. «А-6», загальною площею 34,1 кв.м., розташовані за вищевказаною адресою, відчужено орендарю - ОСОБА_10 (а.с. 81-83, том 4).

23 грудня 2005 року ОСОБА_10 здійснив відчуження цих нежитлових приміщень ОСОБА_9 (а.с. 25, 26, том 2) .

За договором оренди № 1935 від 18 квітня 2012 року, укладеним між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального господарства Харківської міської ради та ФОП ОСОБА_11, нежитлові приміщення цокольного поверху № 15, 18-29, 21а, 29а, загальною площею 278,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2, літ. «А», передано в оренду ОСОБА_11 (а.с. 84-88, том 4).

За договором купівлі-продажу № 4962-В-С від 13 березня 2013 року ФОП ОСОБА_11 зазначені приміщення викуплено у територіальної громади в особі Харківської міської ради (а.с. 90-92, том 4).

Позивачами оскаржуються договори оренди № 1118 від 15 січня 2003 року, № 1297 від 04 вересня 2003 року та договори купівлі-продажу № 3452-В-С від 14 грудня 2005 року та від 23 грудня 2005 року.

Стороною за даними договорами оренди та купівлі-продажу позивачі не є, оспорюються ними ці угоди з тих підстав, що порушено їх право користування, як власників квартир, даними нежитловими приміщеннями, що є спільною власністю власників квартир в багатоповерховому будинку, та що відчуження цих приміщень здійснено неналежною особою.

Разом з тим, позивачами не було залучено в якості відповідачів всіх сторін за оскарженими договорами, а саме: ТОВ «Комунальник», ОСОБА_10, ОСОБА_9

Проте, при розгляді позовних вимог про визнання даних правочинів недійсними, можуть бути вирішені питання про їх права та обов'язки. За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів оренди та купівлі-продажу необхідно відмовити, оскільки до участі у справі не притягнуті всі сторони даних правочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити, що наявність цього рішення не перешкоджає позивачам звернутися до суду з аналогічним позовом, пред'явивши його до належних відповідачів по справі.

Що ж стосується позовних вимог позивачів про зобов'язання відповідачів надати дозвіл на реконструкцію квартир № 2 та № 13, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, шляхом прибудови до вікон з метою відновлення природного освітлення та доведення його до санітарних норм, обладнання підйомника або пандуса з метою забезпечення безперешкодного доступу до зазначених квартир, то вони підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України переобладнання та перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянину на праві приватної власності, здійснюється з дозволу виконавчого комітету.

Оскільки позовні вимоги позивачів містять вимоги щодо реконструкції квартир шляхом здійснення прибудови на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади в особі Харківської міської ради, то проведення такої реконструкції можливе лише у разі надання погодження Харківською міською радою та іншими власниками житлового будинку, інтереси яких можуть бути порушені при здійсненні реконструкції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі неодноразово зверталися з заявами до Харківської міської ради про можливість реконструкції квартир, проте в задоволенні їх заяв було відмовлено у зв'язку з неможливістю проведення таких робот.

При розгляді справи позивачами не було надано конкретного варіанту реконструкції належних їм на праві власності квартир, дозвіл на виконання яких повинен бути наданий виконавчим комітетом Харківської міської ради. Матеріали справи містять кілька проектів можливої реконструкції квартири № 2, що належить ОСОБА_1 Проте, в позовних вимогах ОСОБА_1 не міститься посилання на конкретний варіант проекту, за яким повинна бути проведена реконструкція квартири № 2.

Заявлена ОСОБА_1 вимога щодо стягнення на проведення реконструкції квартири № 2 грошової суми в розмірі 135 080,00 грн., не основана на будь-яких виконаних у встановленому законом порядку розрахунках.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про необхідність обладнання під'їзду дому підйомником або пандусом з метою забезпечення безперешкодного доступу до квартири № 2, то суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, та перебуває у інвалідному візку (а.с. 51-55, том 1).

Квартира № 2, в якій вона проживає, розташована на першому високому поверсі (а.с. 225, том 2).

Таким чином, колегія суддів вважає, що обладнання пандуса або підйомника для нужд інвалідів є необхідним.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» житлові приміщення, займані інвалідами, під'їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають інваліди, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями згідно інвалідної програми реабілітації, а також телефонним зв'язком. Обладнання таких житлових приміщень здійснюється місцевими радами.

Відповідно до п.5 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо створення сприятливих умов життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями» від 01 червня 2005 року № 900/2005 року на обласні державні адміністрації покладено обов'язок вжити до 01 листопада 2005 року заходи щодо створення необхідних умов для вільного доступу осіб з обмеженими фізичними можливостями до будинків і приміщень місцевих органів виконавчої влади, закладів соціального захисту населення, охорони здоров'я, культури, фізкультурно-спортивних споруд.

Відповідно до Плану додаткових заходів щодо створення сприятливих умов життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями, затвердженого КМУ № 444-р від 03 листопада 2005 року, на обласні державні адміністрації покладено обов'язок скоригувати продовж 2005 року регіональні програми забезпечення безперешкодного доступу осіб з обмеженими фізичними можливостями до об'єктів житлового та громадського призначення під час проведення реконструкції існуючої забудови з урахуванням реальних потреб таких осіб та визначити перелік об'єктів, дообладнання яких необхідно здійснити у першочерговому порядку, зобов'язати власників таких об'єктів здійснити дообладнання у визначені строки.

Не зважаючи на те, що позивачі неоднократно зверталися з заявами до Харківської державної адміністрації та Харківської міської ради про обладнання пандуса або підйомника в під'їзді будинку, данні вимоги законодавчих актів та підзаконних актів України виконано не було.

Зазначені заяви були предметом розгляду та по ним були прийняті рішення про необхідність обладнання пандуса в під'їзді вищевказаного будинку, в якому розташована квартира ОСОБА_1

Разом з тим, станом на цей час, в під'їзді будинку, в якому проживає ОСОБА_1, не забезпечено безперешкодного доступу людини з обмеженими фізичними можливостями.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки мати позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_6 померла, то для задоволення його позовних вимог в зазначені частині правові підстави відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне покласти на Харківську міську раду Харківської області обов'язок по обладнанню під'їзду та сходових клітин в житловому будинку АДРЕСА_2, оскільки спірний будинок перебуває на балансі Харківської міської ради Харківської області та відповідно до ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» виконання даних робіт віднесено до компетенції міської ради.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошової суми у відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою ОСОБА_1 послуг по підйому та спуску інвалідного візка, придбанню продуктів харчування, веденню господарства в квартирі, за додаткове користування електроенергією, транспортні та судові витрати, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки в підтвердження спричинення останній матеріальної шкоди на зазначену суму не було надано належних та допустимих доказів. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-305цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, дій заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини в заподіянні шкоди.

Під час розгляду справи, крім того, що позивачкою не було доведено розмір спричиненої шкоди, також не було встановлено й причинного зв'язку між заподіяною ОСОБА_1 шкодою та протиправною поведінкою відповідачів.

Та обставина, що Харківською міською радою не були виконані роботи по реконструкції квартири, що належить позивачці, не може свідчити про протиправність дій відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вживалися заходи по складанню проектів по реконструкції квартири, внаслідок чого дійшли до висновку про неможливість проведення такої реконструкції.

Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 не надала до суду доказів, які свідчать про можливість проведення реконструкції належної їй на праві власності квартири № 2 та конкретного варіанту реконструкції.

Що ж стосується протиправних дій Харківської міської ради по незабезпеченню безперешкодного доступу ОСОБА_1 до під'їзду житлового будинку, в якому розташована її квартира, то як було раніше зазначено, відсутні докази, які свідчать про факт понесення останньою витрат в сумі 12 393,36 грн. за оплату послуг по підйому та спуску інвалідного візка.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди у зв'язку з проживанням в несприятливих умовах підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що необладнання житлового будинку спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів спричинило ОСОБА_1 душевні та фізичні страждання, порушення прав.

Таким чином, діями відповідача - Харківською міською радою було завдано ОСОБА_1 моральної шкоди. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_1, відсутність у неї можливості вільного пересування, вільного доступу до житла, ступінь вини відповідача та вважає за можливе стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по цивільній справі № 6-100цс11.

У задоволенні позовних вимог позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 34 200,00 грн., суд відмовляє, оскільки при розгляді справи встановлено, що їх мати - ОСОБА_6, на день ухвалення рішення по справі, померла.

Відшкодування моральної шкоди віднесено до особистих зобов'язань, у зв'язку з чим, право на її відшкодування члени сім'ї померлого або спадкодавці не мають.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо фактичного проживання в квартирі № 2, яка розташована на першому поверсі, та на яку відповідачами - КП «ХМБТІ» та Управлінням комунального майна та приватизації було оформлено на ім'я останньої приватизаційні документи, що не відповідають планам в інвентаризаційній книзі на будинок НОМЕР_2 та фактичному розміру цієї квартири по зазначених документах, що лишає ОСОБА_1 можливості розпоряджатися квартирою, оскільки до цієї квартири повинна входити частина квартири № 12, то колегія суддів вважає дані доводи безпідставними, оскільки приватизаційні документи, свідоцтво про право власності на квартири № 2 та № 12 ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оспорювала.

За таких обставин, правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру № 2 в іншому розмірі, ніж передбачено приватизаційними документами, відсутні.

З позовних заяв, що містяться в матеріалах справи вбачається, що вимоги про встановлення юридичного факту належності вищевказаного будинку НОМЕР_2 житлово-будівельному кооперативу «Автогенщик», встановлення юридичного факту нумерації квартир містились в позовних заявах, які надійшли до суду 18 березня 2015 року, коли заочне рішення суду було ухвалено 17 березня 2015 року (а.с. 43-45, 47-70, том 5).

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України вказані вимоги не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 ЦК України, Указом Президента України «Про першочергові заходи щодо створення сприятливих умов життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями» від 01 червня 2005 року № 900/2005 року, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Харківську міську раду Харківської області обладнати під'їзд та сходові клітини в житловому будинку АДРЕСА_2 спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів, з метою забезпечення безперешкодного доступу ОСОБА_1, яка є інвалідом першої групи, до квартири № 2.

Стягнути з Харківської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з Харківської міської ради Харківської області в дохід держави судовий збір в розмірі 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні 40 копійок).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі, відхиливши його апеляційну скаргу.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.О. Міненкова

С.С. Кругова