Справа № 149/559/15-ц Провадження № 22-ц/772/2807/2015Головуючий в суді першої інстанції Вергелес В. О.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого : Медяного В.М.,

суддів : Оніщука В.В., Сопруна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 32877,30 гривень за договором фінансового лізингу № VIX0AX18832224 від 14.10.2011 року.

Посилається на те, що заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № VIX0AX18832224 від 14.10.2011 року ОСОБА_2 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, разом складають Договір фінансовго лізингу.

Відповідач згідно з умовами договору отримав від ПАТ КБ "Приватбанк" у платне користування автомобіль CHEVROLET Cruze, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі пов'язані з виконанням умов фінансового лізингу у строки та у розмірах встановлених у Додатку № 2 - Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ПАТ КБ "Приватбанк".

Проте, у порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого 11.03.2013 року відповідно до акту прийому-передачі повернула предмет лізингу позивачу.

Пунктами 2.9.4.8.2.4 Договору передбачено, що якщо на протязі 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувавач не усунув подію дефолту, лізингоодержувавач зобов'язаний негайно в повному обсязі повернути заборгованість за цим договором.

Відповідно до п. 2.9.4.9.8 Договору, при порушенні лізингоодержувачем будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов'язується сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Таким чином, відповідно до умов договору станом на 03.02.2015 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "Приватбанк" згідно розрахунку суми заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу складає 32877,30 гривень, а саме: 10993,41 гривень - за користування предметом лізингу; 4319,17 гривень - винагорода за проведення моніторингу предмету лізингу; 15761,04 - заборгованість з пені; 250 гривень - штраф фіксована частина; 1553,68 гривень - штраф процентна складова.

Для забезпечення зобов'язань за договором лізингу, між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 поручився перед кредитором боржника ОСОБА_2 за виконання нею свого обов'язку.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суду апеляційної інстанції представника скаржника позивача у справі ПАТ КБ "Приватбанк" - Рой В.Л. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом п.1,2,3,4 ч. 1 ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції встановив та виходив з того, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № VIX0AX18832224 від 14.10.2011 року ОСОБА_2 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на веб-сайті www.privatbank.ua.. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу.

Суд вважав, що оскільки позивачем не надано суду Умови та правила надання банківських послуг станом на 14.10.2011 року, а також Тарифи, які разом з заявою ОСОБА_2 складають договір фінансового лізингу, тому це позбавляє суд можливості з"ясувати умови договору фінансового лізингу та встановити чи дотримано відповідачем ОСОБА_2 умови даного договору.

Відповідачі та їх представник не заперечують факт укладення між сторонами договору фінансового лізингу, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 14.10.2011 року було укладено договір фінансового лізингу № VIX0AX18832224, що також підтверджується заявою Степанюк від 14.10.2011 року, додатком № 1 до договору - специфікація та акт приймання передачі, додатком № 2 до договору - графіком лізингових платежів.

Для забезпечення зобов"язань за договором лізингу, між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 07.12.2011 року укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед кредитором боржника ОСОБА_2 за виконання нею своїх зобов"язань.

Відповідач ОСОБА_2 згідно з умовами договору отримала від ПАТ КБ "Приватбанк" у платне користування належний ПАТ КБ "Приватбанк" автомобіль CHEVROLET Cruze, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується додатком № 1 до договору - специфікація та акт приймання передачі.

11.03.2013 року відповідно до "Акта приема в заклад ПАО КБ "Приватбанк автомобиля", ОСОБА_2 передала в заклад представникам ПАТ КБ "Приватбанк" у справному стані у визначеній комплектації автомобіль CHEVROLET Cruze, 2011 року реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором станом на 03.02.2015 року за період з 07.12.2011 року по 16.04.2013 року ОСОБА_2 згідно договору лізингу сплатила позивачу 67127,66 гривень, з яких: - 48570 гривень початковий внесок; 18557,66 гривень - поточні платежі згідно графіку лізингових платежів. Несплачена відповідачем ОСОБА_2 різниця вартості предмету лізингу становить - 83372,34 гривень (150500 гривень - 67127,66 гривень).

Відповідно до рекомендованої ринкової вартості автомобіля CHEVROLET Cruze. 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, визначеної службовими особами позивача ПАТ КБ "Приватбанк", його рекомендована ринкова вартість становить 120000 гривень.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 до справи долучені надіслані йому позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" листи з інформацією про порушення ним зобов'язань договором фінансового лізингу №VIXOAX18832224 від 14.10.2011 року, в яких позивач вказує прострочену заборгованість: - в першому листі станом на 29.06.2015 року - 20670,39 гривень; а в іншому листі, станом на 1.07.2015 року - 20837,42 гривень.

Вказана обставина, викликала у суду першої інстанції сумнів в обґрунтованості та підставності позовних вимог позивача до відповідачів на суму 32877,30 гривень. Крім того, позивачем не виконано ухвалу суду та не надано Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Притбанк" в редакції, яка була чинна на 14.10.2011 року, тобто на день написання заяви ОСОБА_2 Також позивачем не виконано ухвалу суду та не надано доказів, які підтверджують реалізацію позивачем автомобіля "CHEVROLET" "CRUZE" 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 та суми коштів отриманих від цього, а також суми, яка була зарахована для розрахунку фінансового лізингу після реалізації вказаного автомобіля та про дату зарахування таких коштів. У зв"язку з цим суд першої інстанції вважає, що не спростованими залишаються доводи відповідачів та їх представника про те, що позивач не мав права реалізовувати автомобіль за ціною нижче ніж 120000 гривень, а також, що про проведення оцінки та можливу реалізацію автомобіля зобов"язаний був повідомити ОСОБА_2

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за договором лізингу, а наданні ним докази, які досліджувалися судом в судовому засіданні, не спростовують заперечень та доводів відповідачів та їх представника.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції через неповно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з цим представником ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також виписка по рахунку НОМЕР_2 за період з 29.04.2013 року по 29.04.2013 року та друга виписка по рахунку НОМЕР_2 за той же період які підтверджують зарахування коштів на погашення заборгованості в розмірі 98925,62 грн. після повернення ОСОБА_2 автомобіля з фінансового лізингу.

Подавши заяву про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу від 14.10.2011 року ОСОБА_2 погодилася на Умови та правила надання фінансового лізингу, що розміщені на веб-сайті банку, чим надала згоду на укладання договору саме в такій формі, про що свідчить її підпис на заяві.

З наданого позивачем до справи розрахунку заборгованості чітко вбачається, що кредит ОСОБА_2 був сплачений за весь період лише в сумі 27978,87 грн., при цьому початковий внесок жодним чином не входить до суми наданого кредиту, а тому не враховується взагалі.

Постійну прострочку заборгованості ОСОБА_2 почала допускати ще з 18.04.2012 року. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого 11.03.2013 року відповідно до акту прийому-передачі повернула предмет лізингу позивачу.

Відповідно до п. 2.9.4.8 Умов та правил надання фінансового лізингу подія дефолту: Для цілей Договору Подією Дефолту вважається будь-яка з наступних подій, зокрема:

1.затримання сплати Лізингоодержувачем Щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць;

2. перевищення Заборгованості більш як на 10% від вартості Предмета лізингу, зазначеної в Специфікації;

3. несплата Лізингоодержувачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% від вартості Предмета лізингу, зазначеної в Специфікації;

4. невідшкодування Лізингодавцю чергових страхових платежів за Договорами Страхування , передбаченими статею 2.9.4.5.1, 1.2 Заяви про приєднання до Договору;

13. інше істотне порушення Лізингоодержувачем умов цього Договору.

Відповідно до п.2.9.4.8.2.1 Умов у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - "Повідомлення про Дефолт") та повернення Предмета лізингу. У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення Забогованності за фактичний строк користування Предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за цим Договором. Повернення Предмета лізинга здійснюється за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт.

Відповідно до п. 2.9.4.8.2.2 Умов Лізингоодержувач зобов'язаний усунути Подію Дефолту негайно або -незалежно від наявності повідомлення про дефолт , за вимогою Лізингодавця негайно повернути Предмет лізингу Лізингодавцю по Акту прийому-передачі, який підписується Сторонами. Повернення Предмету лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим Договором , усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, пов'язаних з доставкою, зберіганням та утриманням Предмета лізингу, сплати винагороди, визначеної в статті 2.9.4.9.9. цього Договору.

Відповідно до п. 2.9.4.8.2.4 Умов якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт , Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованість за цим Договором та повернути Предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір важається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до п. 2.9.4.9.8 Договору, при порушенні лізингоодержувачем будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов'язується сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Таким чином, відповідно до умов договору станом на 03.02.2015 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "Приватбанк" згідно розрахунку суми заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу складає 32877,30 гривень, з яких: 10993,41 гривень - за користування предметом лізингу; 4319,17 гривень - винагорода за проведення моніторингу предмету лізингу; 15761,04 - заборгованість з пені; 250 гривень - штраф фіксована частина; 1553,68 гривень - штраф процентна складова.

В судовому засіданні безспірно встановлено Подію Дефолту та те, що саме після цієї події відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу предмет лізингу.

Встановлено, що заставний автомобіль було реалізовано 29.04.2013 року за суму 98925,62 грн., що підтверджується наданим суду позивачем розрахунком заборгованості та виписками про зарахування коштів на погашення заборгованості.

Відповідно до вимог ст.. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Як зазначено у ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України "Про фінансовий лізинг" та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим.

Колегією суддів крім цього також встановлено, що жодних копій ухвал про обов'язковість явки до судового засідання в суд першої інстанції та надання додаткових доказів позивач не отримував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів переконана, що обставини, на які посилався суд першої інстанції як на підставу відмови в задоволенні позову є необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам договору та вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором фінансового лізингу №VIX0AX18832224 від 14.10.2011 року у розмірі 32877,30 гривень, з яких:

-10993,41 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу;

-4319,17 грн. - прострочена винагорода за проведення моніторингу предмету лізингу;

-15761,04 грн. - заборгованість з пені;

-1553,68 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості);

-250,00 грн. - штраф (фіксована частина).

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені позивачем судові витрати в сумі 493,16 грн. в рівних частинах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. В.В. Оніщук

В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний