Єдиний унікальний номер 219/995/2014-ц Номер провадження 22-ц/775/7/2015
Головуючий в 1 інстанції Шевченко Л.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

при секретарі Парфенюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа територіальна громада м. Артемівська про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в квартиру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням В обґрунтування позовних вимог посилалась на ст. 71, 72, 107 ЖК України та зазначала, що вона є основним квартиронаймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у якій зареєстрована з 27.08.1986 року разом з сином (відповідачем у справі). Останній в квартирі ніколи не проживав, комунальних послуг не сплачує, особистих речей в квартирі не має. Всі витрати по утриманню квартири несе вона.

26 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вселення в квартиру мотивуючу свій позов тим, що відповідачка не надає йому ключі від квартири, тому деякий час йому доводилось мешкати на дачній ділянці у знайомого. Він страждає на хронічний діскогенний попереко-крижовий радикуліт, йому встановлено 3 групу інвалідності безстроково, потребує того, щоб мешкати в упорядкованому житлі.

Ухвалою суду від 30 грудня 2014 року обєднано в одне провадження справи №219/995/2014-ц та №219/6788/2014-ц з присвоєнням єдиного унікального номеру-219/995/2014-ц та номеру провадження-2/219/3251/2014.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено суд вселив ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 та зобовязав ОСОБА_1 надати ключі від всіх замків у квартиру.

На дане рішення суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши її позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував хронологію подій у справі і тієї обставини, що позивач звернувся до суду з позовом про вселення через десять місяців після того, як вона подала в суд даний позов.

На її думку, суд спотворив показання свідків та безпідставно не прийняв до уваги акт про не поживання відповідача у спірному житлі з 1987 року, чого не заперечував останній у судовому засіданні.

Вона не перешкоджала позивачу проживати у спірній квартирі, який мав ключі від вхідних дверей і заявляв, що він їх загубив та в свою чергу не надав суду доказів на підтвердження факту чинення з її боку перешкод у користуванні квартирою з 2009 року по час розгляду справи в суді.

Представник позивачки ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від особи третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС у Донецькій області ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі з 20.06.1989 року (а. с. 3, 7).

Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів від 20.02.1991 року № 62/5 «Про переукладення договорів найму на жилу площу» ОСОБА_1 було дозволено переукласти договір та особовий рахунок у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача, про що повідомлено листом Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради від 05.11.2013 року № 01-2984-09 (а. с. 4).

Спірна квартира знаходиться на обслуговуванні ПП «Квартал». Відповідно до акту від 01.10.2013 року, складеного майстром та паспортистом ЧП «Квартал» зі слів сусідів, в квартирі АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_2 не мешкає з 1989 року. (а. с. 12)

Позивачкою надано квитанції з оплати вартості послуг телефонного зв'язку за вересень 2013 року та квітень 2014 року (а. с .26, 27), опалення - за жовтень-грудень 2013 року, січень - квітень 2014 року, вивезення побутового сміття - за серпень -2013- квітень 2014 року, послуги з водопостачання в період з серпня 2013 року по квітень 2014 року, квартплату з серпня 2013 по квітень 2014 року, послуги ТОВ ТРК «Арт-ТВ» в період з серпня 2013 року по квітень 2014 року на підтвердження того, що такі послуги у вказані періоди сплачувалися ОСОБА_1 Відповідачем ОСОБА_2 надані квитанції про сплату квартплати в жовтні-грудні 2009 року, за опалення в жовтні - листопаді 2010, січні - лютому 2011 року, споживання електроенергії в вересні-грудні 2009 року. (а. с. 136-138)

В судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 вже неодноразово зверталася до суду з таким же позовом - про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він не проживає в квартирі з 1989 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду у справі № 2-178/2011 від 28.04.2011 року позов за заявою ОСОБА_1 було залишено без розгляду. Рішенням від 19.11.2008 року у справі № 2-5282/2008 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 відмовлено, оскільки позивачем не було доведено, що ОСОБА_2 не проживає більш ніж 6 місяців без поважних причин, а саме з тих, що позивач перешкоджає у реалізації права на користування житлом. Рішення набрало законної сили 18.02.2009 року.

Відмовляючи у позовних вимогах про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та задовольняючи позов про вселення, суд виходив з того, що позивачка не надала суду належних доказів тому, чи викликана відсутність відповідача у спірній квартирі понад шість місяців неповажними причинами.

Також суд зазначив, що позивачка не скористалася своїм правом заявити клопотання про забезпечення доказів та допитати в якості свідків сусідів, з чиїх слів складений акт про не проживання відповідача в спірній квартирі з 1989 року, оскільки акт не містить причин не проживання, та не надала доказів, що вказані свідки поживають в будинку 71 по вул. Артема з вказаного часу і можуть достовірно засвідчити з яких причин останній там не проживає. На підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що позивачка дійсно перешкоджала вселенню відповідача в квартиру, а саме не відчиняла йому двері та не надавала ключів.

З вказаними висновками суду першої інстанції можливо погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частин 1 та 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71 та ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Слід зауважити, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, вона вказала, що її син ніколи не проживав в квартирі та не зазначила період його у відсутності спірному житловому приміщенні. (а. с. 1)

Вона вже зверталася з аналогічним позовом до ОСОБА_6 та рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2015 року їй було відмовлено з тих підстав, що позивачка перешкоджає сину проживати у квартирі, оскільки не надає йому ключі та доступу для проживання. (а. с. 25)

З пояснень сторін у справі вбачається, що між ними виникли неприязні відношення.

Позивачка у позовній заяві вказує, що вона несе всі витрати по утриманню спірної квартири, а наявність зареєстрованої особи в квартирі є для неї перешкодою для оформлення субсидії по сплаті комунальних послуг.

Проте відповідач також частково сплачував комунальні послуги, що підтверджується наданими квитанціями. (а. с. 136-138)

Вказані обставини свідчать про те, що позивачка перешкоджала відповідачеві проживати у спірній квартирі, що є поважною причиною його тимчасової відсутності. Відповідач власного житла не має та не втратив інтересу до спірної квартири.

Як передбачено частинами 1-3 статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів вважає, що позивачка не довела тієї обставини, що відповідач був відсутній у спірній квартирі понад шість місяців підряд без поважних причин або переїхав на інше постійне місце проживання, та не спростувала доводів відповідача стосовно причин неможливості його користування житлом.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При встановленні зазначених фактів і ухваленні рішення судом першої інстанції не порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права, тому підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: