АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/144/15 Головуючий 1 інст. - Задорожна А.М.
Справа № 643/9701/13-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі: Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку вимог 215, 388 ЦК

України з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між цими відповідачами 24.12.2010 року. Просила також визнати за нею право власності на вищевказану квартиру та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_4

Посилалася на те, що вказана квартира належала їй та чоловіку ОСОБА_7 на праві

спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.07.1999 р. Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконкому Харківської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті вона як єдиний спадкоємець прийняла спадщину, про що їй 28.01.2010 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з чим вважала, що вищевказана квартира належить їй на праві особистої власності.

На підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від

19.10.2010р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності та визнання договору купівлі - продажу спірної квартири дійсним, право власності на цю квартиру було оформлено за ОСОБА_5, яка 24.12.2010 р. уклала договір купівлі - продажу вищевказаної квартири з ОСОБА_4 Подалі ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.06.2012 р. вказане заочне рішення суду скасовано, а ухвалою цього ж суду від 06.02.2013 р. залишений без розгляду позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності та визнання договору купівлі - продажу квартири дійсним.

Позивач вважала, що за вказаних обставин договір купівлі - продажу спірної

квартири від 24.12.2010 р. повинен бути визнаний недійсним, а квартира витребувана від ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_8позов не визнала за його

безпідставністю, зазначала, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного законодавства.

Розгляд справи відбувся за відсутністю відповідача ОСОБА_5

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2014 р. (з урахуванням ухвали цього ж суду від 27.05.2014 р. про виправлення описки в рішенні суду) позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та вказана квартира витребувана у ОСОБА_4 у власність ОСОБА_3 В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення було оскаржено ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2014 р. залишено без змін.

Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 р. в касаційному порядку сторонами у справі не оскаржена.

У жовтні 2014 р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2014р. оскаржено Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 на підставі ст. 45 ЦПК України, і яку суд апеляційної інстанції розглядає в порядку вимог ст. 318 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2014р. та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 р. з посиланням на невідповідність висновків судів обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суди вважали встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Вказує, що районним судом не враховано, що відповідно до вимог ст. 328 ЦК України ОСОБА_4 ( яка має двох неповнолітніх дітей і утримує їх сама) є добросовісним набувачем спірної квартири, яка у повному обсязі не належить позивачу. ОСОБА_3 не надала до суду достовірних доказів наявності у неї права власності на частину квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, тому не має права витребування цієї квартири.

Посилається й на те, що спірна квартира вже реконструйована ОСОБА_4 з іншими характеристиками як об'єкту цивільного права.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції відкладався неодноразово у зв'язку з неявкою відповідача ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_10 та її представника.

ОСОБА_3 не проживає за адресою місцезнаходження спірної квартири тривалий час, про що сама зазначала при розгляді справи під час постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 14.08.2014 р., однак на порушення вимог ст.. 77 ЦПК України не надала до суду інших відомостей про зміну свого місця проживання або знаходження.

У зв'язку з зазначеним судова колегія вважає, що ОСОБА_3 на порушення вимог ч.3 ст.27 ЦПК України зловживає своїми процесуальними правами та обов'язками.

Аналогічні обставини склалися й щодо неявки ОСОБА_5, тому на підставі

вимог ст. 77 ЦПК України розглядає справу за відсутності зазначених учасників процесу.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст.ст. 303,318 ЦПК України,, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_7 Після смерті останнього ОСОБА_3 успадкувала належну йому частку спірної квартири, і стала власником всієї квартири. Зазначена квартира подалі вибула з її володіння на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2010 р, яким було визнано дійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11.12.2009 р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.06.2012 р. заочне рішення від 19.10.2010 р. за вказаним позовом ОСОБА_5 було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2013 р. вказаний позов ОСОБА_5 був залишений без розгляду.

Отже, вважаючи, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_3 не з її волі, а у зв'язку з прийняттям судом рішення, яке в подальшому було скасовано, а також, встановивши, що ОСОБА_5 не була належним власником спірного нерухомого майна і не мала права його відчужувати, суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками районного суду з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи відповідно до свідоцтва про право власності на житло р. № 5-99-192625 від 08.07.1999 р. квартира АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/2 належала на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_7

14.12. 2006 р. в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області ОСОБА_7 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_11, реєстр. № 3341, відповідно до якого ОСОБА_7 заповідав все його рухоме та нерухоме майно, на яке він мав право за законом на день смерті, своїй дружині ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області, про що зазначено в свідоцтві про смерть серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції.

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Як вбачається з копії спадкової справи № 91/10 Одиннадцятої Харківської державної нотаріальної контори , заведенорїх після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 позивач ОСОБА_3 лише 27 січня 2010 року звернулася до 11-ої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, зазначаючи, що спадкове майно складається з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2, та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене нерухоме майно. Також ОСОБА_3 зазначила в заяві про прийняття спадщини, що її чоловік ОСОБА_7 на день смерті постійно проживав за місцем реєстрації в АДРЕСА_1, а оскільки вона проживала разом з померлим чоловіком, то спадщину вона прийняла. Будь-якого іншого майна в заяві про прийняття спадщини ОСОБА_3 не зазначила.

27.01.2010 р. за р. № 4-63 ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї(ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що чинне цивільне законодавство не передбачає можливості успадкування частини складу спадщини за волевиявленням спадкоємця.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_7 на час відкриття спадщини постійно не проживав за місцем реєстрації в АДРЕСА_1. Також не проживала постійно в спірній квартирі зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і позивач ОСОБА_3, оскільки з 1994 року ця квартира перебувала в непридатному для проживання стані до моменту придбання її відповідачем ОСОБА_4 за оплатним договором купівлі-продажу.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими матеріалами: нотаріально посвідченими заявами сусідів позивача за місцем знаходження спірної квартири: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 щодо не проживання ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_7 в спірній квартирі з 1994 року та знаходженням квартири в непридатному для проживання стані.

Відповідно до акту технічного огляду Салтівського районного відділення «Харківенергозбут» від 03.02.2011 р. в спірній квартирі електрична установка була відключена від електропостачання, починаючи з 09.07.2003 р., електрична енергія не споживалася, а сама спірна квартира перебувала в будівельному стані .

Згідно відповіді Салтівського районного відділення «Харківенергозбут» № 46Е/43-2851 від 23.10.2014 року за період з 20.06.2006 р. по 23.02.2011 р. обсяг спожитої електроенергії в квартирі АДРЕСА_1 склав 0 кВт год., так як електрична установка була відключена від електропостачання, починаючи з 09.07.2003 року згідно з відсутністю сплат за спожиту електричну енергію.

Відповідно до технічного висновку щодо стану існуючих будівельних конструкцій житлової квартири АДРЕСА_1 від 12.12.2012 р., зазначена квартира до проведення реконструкції перебувала в будівельному стані, стіни керамзитобетон, перекриття залізобетонні, підлога цементно - пісчане стягування, стелі залізобетонні, інженерні мережі водопроводу, каналізації, опалювання і електропостачання підключені до магістральних систем.

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Професора М.С. Бокаріуса від 30 січня 2015 року квартири АДРЕСА_1, до купівлі спірної квартири відповідачем ОСОБА_4 в 2010 році, вона перебувала в непридатному для проживання стані та в ній ОСОБА_4 після придбання було зроблено будівельний ремонт вартістю 263 653 гривень.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 382 ЦК квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Як вбачається з відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 21/3 від 19.01.2015 р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 р. заяви від ОСОБА_3 щодо видачі витягу з реєстру на частину спірної квартири для оформлення спадщини та для реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Якщо воля спадкоємця знайшла своє вираження в поданій до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом і жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, не було вчинено, то спадкоємець вважається таким, що відмовився від спадщини за заповітом.

Такий висновок Верховного Суду України викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-167цс12.

У зв'язку з зазначеним колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 надала державному нотаріусу недостовірні відомості щодо прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне було волевиявлення ОСОБА_3 і здійснення нею певних дій. Позивач ОСОБА_3 жодних дій на прийняття у спадщину спірної квартири не вчинила, таким чином, спадщину за заповітом не прийняла. Не прийняла вона спадщину і за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу).

Судова колегія також приймає до уваги, що відповідно до абзац сьомий пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, місце відкриття спадщини (пункт 185 цієї Інструкції) підтверджується: свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце проживання і місце його смерті збігаються тощо. У разі відсутності у спадкоємців зазначених документів нотаріус вимагає копію рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення місця відкриття спадщини.

Фізична особа може проживати постійно у якомусь одному місці. Але вона може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК). У такому випадку правове значення має встановлення тієї обставини, у якому з цих місць проживання вона вчинила юридично значиму дію (склала заповіт, уклала договір тощо), щодо наслідків якої виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, заповіт спадкодавця ОСОБА_7 було складено в смт Покотилівка, Харківського району, Харківської області. У свідоцтві про смерть зазначено, що ОСОБА_7 помер у вказаному населенному пункті. Із заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини вбачається, що спадкова ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівль, також знаходиться в АДРЕСА_2

З урахуванням обставин справи, документів на підтвердження обґрунтованості встановлення місця відкриття спадщини державному нотаріусу та суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 також не надала.

Не вважає за можливе апеляційний суд залишити задоволеною за рішенням суду першої інстанції і вимогу ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на всю спірну квартиру з тих підстав, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набула права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Оскільки позивач ОСОБА_3 спадщину не прийняла, належним чином відповідно до умов чинного законодавства її не оформила, вона не є власником спірної квартири в цілому. З огляду на викладене, таке право власності ОСОБА_3 не підлягає судовому захисту.

Такий висновок Верховного Суду України викладений у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року в справі № 6-244цс14, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України обов'язків для застосування судами.

Вищенаведеного позивач ОСОБА_3 не спростувала, самоусунулася від доведення обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог, що є її обов'язком

згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга є обґрунтованою та впливає на раніше прийняте апеляційний судом Харківської області рішення, апеляційний суд відповідно до ч.2 ст. 318 ЦПК України ухвалює нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 за безпідставністю вимог та скасовує як рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.0. 2014 р., так і ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 р.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,314, 316- 318, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 травня 2014 року та

ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння квартири.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: