Номер провадження 2/754/4758/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.
секретаряМарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно їх доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на її утримання в розмірі ? частини місячного доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.11.2014 року. В період шлюбу у неї з відповідачем народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року донька ОСОБА_5. З моменту народження, після розлучення і по цей час дитина проживає з позивачем в АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстрована позивач. Матеріальним забезпеченням дочки та її вихованням з часу фактичного припинення сімейних відносин з відповідачем з літа 2014 року займається виключно позивач із допомогою її батьків. Перешкод для зустрічей відповідача з дочкою позивач не чинила, вони не змінювали місця проживання, відповідачу відомий її номер телефону, так само і адреса дошкільного навчального закладу, який відвідує дочка. Не дивлячись на тривале ігнорування відповідачем його обов'язків щодо участі у вихованні та утриманні дитини, позивач сподівалась, що він перегляне свою точку зору, у зв'язку з чим раніше не зверталась до суду з приводу позбавлення батьківських прав, а також не заперечувала проти рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо перенесення на два місяці розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у зв'язку з рекомендацією йому зустрітись із дитиною, налагодити контакт з нею та матеріально утримувати. Навіть після рекомендацій комісії на сьогоднішній день відповідач не приймає будь-якої участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, як і не приймав весь час після припинення спільного проживання. Крім цього, відповідач не спілкується з дитиною ні з допомогою засобів зв'язку, ні безпосередньо. Також жодного разу він не відвідував доньку після їх розлучення, не цікавився її життям, розвитком, станом здоров'я. Фактично донька не бачила батька жодного разу після того, як він виїхав з їх житла. Вона не отримала від батька

жодного подарунку чи привітання на день народження та інші свята. Донька фактично не знає ні свого батька, ні своїх родичів по батьковій лінії. Відповідач нехтує своїми обов'язками по відношенню до дитини та її утриманні, тому позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала позов за викладеними в ньому обставинами і просила про його задоволення. Також зазначила, що 21.11.2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6, він відноситься до її доньки ОСОБА_5 як до рідної, яка називає його татом та має намір в майбутньому її усиновити.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, проти стягнення аліментів не заперечував. Пояснив, що у нього є бажання бачити дитину, він не бачився з дитиною більше року. Але коли він телефонував позивачу, вона казала, що він доньці не потрібен. За період розгляду справи він так і не зміг зустрітись з дитиною.

Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без присутності їх представника, зазначивши, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 підтримують, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 27.08.2011 року по 21.11.2014 року.

В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21.11.2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6

ОСОБА_3, позивач про справі та її донька ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в трьохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до характеристики, наданої завідувачем дошкільного навчального закладу (ясла-садок ) №83 С. Позіхайло, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №83 з вересня 2014 року. В садочок дитина ходить охоче, з бажанням. Завжди в садочок ОСОБА_5 ходила з мамою, тато за цей період жодного разу в закладі не з'являвся. Ввечері, так само матуся забирала її додому. ОСОБА_7 приймала активну участь у всіх святах в садочку і на них була присутня саме матуся. На всіх батьківських зборах присутня мама, вона вчасно оплачує квитанції за харчування дитини в закладі. Дівчинка завжди виглядає охайно, розвивається згідно з віковим особливостям.

Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи інтереси дитини, надала висновок від 20.07.2015 року №102/03/29-6900 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його малолітньої доньки -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вказаному висновку також зазначено, що батько дитини, ОСОБА_4, запрошувався до служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, надавав письмові пояснення, у яких зазначив, що він заперечує щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, з дитиною він не бачився з серпня 2014 року, оскільки, з його слів, мати дитини не відповідає на телефонні дзвінки та, коли він приїздив, двері квартири ніхто не відчиняв. Проте, батько із заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою до служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не звертався. Також зазначив, що матеріально дитину не утримує, посилаючись на те, що після припинення відносин з дружиною все спільне майно залишив їй.

28.05.2015 року комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації заслухала питання позбавлення батьківських прав та рішенням комісії було перенесено його розгляд на два місяці з рекомендацією відповідачу налагодити контакт та взаємовідносини з матерю дитини, зустрітись з донькою, яку він не бачив тривалий час та матеріально утримувати свою дочку, надавати кошти на їжу, одяг, взуття, іграшки та оздоровлення, оскільки дитина не може існувати за рахунок залишеного майна матері дитини.

22.06.2015 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації дітей із заявою щодо своєї участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_7.

16.07.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було повторно заслухане питання надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та питання участі батька у вихованні дитини. На даному засіданні батько ОСОБА_4 повідомив, що з дочкою він не зустрічався, дитину він не утримував, матеріально не допомагав. Тобто, батько проігнорував поради та рекомендації комісії, не зробив конкретних кроків щодо дійсної участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не виявив бажання виправити свої помилки. З моменту подання матерю дитини заяви щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (січень 2015 року), батько дитини своєю поведінкою та діями не довів, що справді цікавиться долею дитини.

Комісія дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально.

Свідок ОСОБА_6, який є чоловіком позивача, в судовому засіданні пояснив, що познайомився з позивачем у 2008 році, вони дружили, коли вона одружилась з відповідачем. Відповідач міг покинути її з дитиною на декілька тижнів, свідок приходив до неї з друзями підтримати її. В осені 2014 року свідок бачився з позивачем кожний день, але жодного разу він не бачив, щоб батько дитини з нею спілкувався. ОСОБА_7 називає свідка батьком в свої 3,5 роки, а він вважає її своєю донькою. Свідок приходив до відповідача, щоб він написав добровільно відмову від дитини, він відмовився, але до дитини так і не приходив.

Свідок ОСОБА_8, яка є сусідкою сторін, при цьому відповідач є її колишнім сусідом, в судовому засіданні пояснила, що позивач розлучена з відповідачем. Відповідача свідок не бачила вже 1,5 року. У неї та у позивача маленькі діти, вони гуляють разом, свідок не бачила, щоб відповідач приймав участь в долі дитини.

Свідок ОСОБА_9, яка є подругою позивача та її сусідкою, пояснила, що вони дружать вже п'ять років, відповідач їй не відомий. У свідка троє дітей, вони гуляють разом з дитиною позивача, з якою гуляють позивач, дід, баба та ніколи з дитиною не гуляє її батько.

Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до положень якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України ).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України ).

За невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності, в тому числі до позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 №3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому знаходиться відповідальність за освіту і навчання дитини; ця відповідальність знаходиться насамперед на її батьках ( принцип 7).

Виконуючі вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи - роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, стороні відповідача неодноразово було роз'яснено

вказане положення закону, але відповідач не заявляв клопотань про витребування доказів, виклику свідків чи інших, та відповідно не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав.

З огляду на зазначене та на з'ясоване в судовому засіданні відношення відповідача до малолітньої дитини, суд, вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та нехтує ними, а саме не піклується про доньку, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, тому є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, судом встановлено наступне.

Стаття 180 СК України визначає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1ст.183 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України,а саме:

- стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину ( ч. 2 ст. 166 СК України).

Судом не встановлено обставин, які звільняють батька від обв'язку утримувати дитину, визначені ст. 188 СК України.

Судом було встановлено, що відповідач є працездатною особою та офіційно працевлаштований.

Враховуючи викладене, а також зважаючи, що стягнення аліментів значно не погіршить майнове становище сторони відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову при стягнені аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та на користь позивача в сумі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 88, 179, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 84, 141, 150, 157, 164, 165, 166, 171, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та на користь ОСОБА_3 у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя