Провадження № 2/522/3675/15
28 січня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі - Моргун М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про повернення банківського вкладу та стягнення моральної шкоди, -
Позивач 13.10.2014 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про стягнення грошових коштів у розмірі 13 396,63 дол. США, що згідно курсу Національного банку України становить 173 486,35 грн., та моральної шкоди у розмірі 1 700 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що 10.11.2003 року між ним та ПАТ АБ «Порто-Франко» був укладений Договір банківського рахунку НОМЕР_2 від 10.11.2003 року про відкриття поточного рахунку в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку. Згідно виписки з рахунку станом на 14.08.2014 року залишок коштів на його рахунку становить 12 974,95 дол. США, що згідно курсу Національного банку України становить 168 025,60 грн.. Згідно вказаного договору він має право вимагати від Банка своєчасного та повного здійснення розрахунків та інших послуг. У зв'язку з цим він спочатку в усній формі, а 26.08.2014 року у письмовій формі зажадав розірвати зазначений договір та повернути кошти, що знаходяться на його рахунку. Однак, Банк своїм листом за № 36/2898/1 від 25.09.2014 року відмовився розривати зазначений договір та повертати кошти, що знаходяться на його рахунку. За час прострочення Банком своїх грошових зобов'язань індекс інфляції грошових коштів з 01.09.2014 року по 13.10.2014 року становить 376,27 дол. США, а 3 % річних від прострочення зобов'язання складає 45,41 дол. США. Крім того, через ситуацію, яка склалася, він переніс стрес, зазнав душевних страждань, був порушений його повсякденний розклад життя, так як він витрачав час на вирішення цього питання у зв'язку з чим зазнав моральної шкоди, яку оцінює у сумі 1 700 грн..
В судове засідання 28.01.2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 05.08.14) не з'явився, проте надав суду письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність.
Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України) (а.с.26), поважних причин щодо своєї неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, про поважність причин неявки суду не повідомив.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З позову вбачається, що 10.11.2003 року між ОСОБА_1 (надалі позивач, вкладник) та ПАТ АБ «Порто-Франко» (надалі відповідач, боржник) був укладений Договір банківського рахунку НОМЕР_2 від 10.11.2003 року про відкриття поточного рахунку в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку (надалі договір).
Також у позові зазначено, що згідно п. 2.1.2. договору вкладник має право вимагати від Банку своєчасного та повного здійснення розрахунків та інших вказаних у договорі послуг.
Даний договір відповідає правовідносинам, які регулюються ст.ст.. 626, 638, ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що згідно виписки з особистого рахунку позивача за НОМЕР_2 станом на 14.08.2014 року залишок коштів на рахунку становить 12 974,95 дол. США (а.с.4).
Позивач 26.08.2014 року звернувся до відповідача з заявою в якій просив розірвати зазначений договір та повернути кошти, що знаходяться на його рахунку, а саме у сумі 12 974,95 дол. США (а.с.5). Вказану заяву відповідач отримав 26.08.2014 року, що підтверджується штемпелем відповідача га вказаній заяві.
На вказану заяву від імені в.о. Голови правління ПАТ АБ «Порто-Франко» - Панченко А.О. позивачу було надано письмову відповідь/лист за Вих. № 36/2898/1 від 25.09.2014 року, яким позивачу було повідомлено, що між позивачем та відповідачем укладено вказаний договір, але на даний час у Банка сталося скрутне становище у звязку з чим Банк не може задовольнити його заяву. Також було повідомлено, що починаючи з 11.08.2014 року по 10.09.2014 року у Банку було введено особливий режим роботи, яким було передбачено призупинення обслуговування поточних, депозитних (вкладних), карткових рахунків клієнтів-фізичних осіб та наданий час Банк завершує угоду по зміні власника, де запланована дата початку виплат у жовтні 2014 року (а.с.6).
При цьому з позову вбачається, що відповідач не здійснив повернення грошових коштів на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Судом встановлено так як ця інформація э загально відомою і доступною, що Постановою Правління Національного банку України від 26 вересня 2014 року № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних» було віднесено ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 вересня 2014 року № 103 було розпочато процедуру виведення ПАТ АБ «Порто-Франко» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29 вересня 2014 року по 29 грудня 2014 року.
З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АБ «ПОРТО - ФРАНКО», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 169 від 29.12.2014 про продовження строку тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО - ФРАНКО» до 29.01.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО - ФРАНКО» Красюка Ігоря Івановича до 29.01.2015 включно. (публічна інформація).
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».
Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:
1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;
2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;
3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;
4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;
5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.
Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;
Як вбачається з матеріалів справи наявні докази про те, що позивач письмово звертався до відповідача з заявою про свої наміри розірвати договір банківського рахунку та зняти готівкою суму вкладу із каси банку.
З огляду на викладене, судом встановлено, що на підставі Договору банківського рахунку, укладеного 10 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.
В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті і останній не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку , у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами на даному рахунку.
Згідно ч.2. ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.ст.192, 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, грошові кошти- є річчю (майном). Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.
У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.
Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.
З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
У зв'язку з зазначеним та враховуючи, що відповідач є кредитором позивача за договором банківського рахунку від 03.11. 2003 року, щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, зокрема щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 12 974,95 дол. США, що згідно курсу Національного банку України станом на 13.10.2014р. становить 168 025,60 грн.., які знаходяться на його рахунку є обґрунтованою згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 376,27 дол. США, та 3 % річних від прострочення зобов'язання у розмірі 45,41 дол. США то суд виходячи з вимог п.3 ч.5 ст. 36ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню.
Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1 700 грн. посилаючись на те, що через ситуацію, яка склалася, він переніс стрес, зазнав душевних страждань, був порушений його повсякденний розклад життя, так як він витрачав час на вирішення цього питання у зв'язку з чим зазнав моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У зв'язку з тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження моральних страждань та розміру шкоди, суд вважає що у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Також згідно ст..88 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1680,26 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст..1.3,10,11,15,60,88,ч.4 ст.169, 208-209,212-215, 224,225 ЦПК України, ст..ст. ст. 1.2, 26,36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ,ст..ст.15,16, 23,386, 1066,174 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність"-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про повернення банківського вкладу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: Домусчі Л.В.