У Х В А Л А

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про визнання шлюбу недійсним, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки у порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування і скасування обов'язкової долі на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_7 залишилось майно на яке позивач претендує як спадкоємець першої черги. Однак 30 жовтня 2012 року ОСОБА_7 заповів все своє майно своєї дружині ОСОБА_5 Зазначав, що його батько страждав на тяжку психічну хворобу, внаслідок чого не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що при реєстрації шлюбу та оформленні заповіту батько позивача не усвідомлював значення своїх дій у зв'язку з психічним розладом здоров'я, а тому просив їх визнати недійсними.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним вище зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення його від права на спадкування та про скасування обов'язкової долі на спадщину.

На обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_7, з яким вона проживала разом за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на 39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 195 кв. м за тією же адресою.

Син її чоловіка ОСОБА_4 не приділяв уваги своєму батькові, не надавав йому допомоги та ігнорував навіть спілкування з хворим батьком. За п'ять років проживання вона ніколи не бачила сина, тільки за два місяці до смерті один раз та на похороні. ОСОБА_4 разом з батьком не проживав, сімейних стосунків не підтримував, не піклувався, не доглядав та взагалі ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, був у фізичному безпорадному стані. В своєму позові просила суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 та скасувати обов'язкову долю і визнати за нею право власності на спадкове майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано шлюб, зареєстрований 22 вересня 2012 року актовий запис № 1146, у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, недійсним, визнано заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений 30 жовтня 2012 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-1436, - недійсним, визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 право власності на 39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та на 195 кв. м земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року рішення районного суду змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на норми ст. 225 ЦК України та зазначено, що шлюб укладений 22 вересня 2012 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є недійсним на підставі ч. 1 ст. 40 СК України. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні прозову ОСОБА_4 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про визнання шлюбу недійсним, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки у порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування і скасування обов'язкової долі на спадщину призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

С.П. Штелик