Провадження №2/761/1299/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ПАТ Комерційний банк "Надра" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та просила стягнути на свою користь з відповідача: середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 04.07.2013 по 15.08.2014 в розмірі 40 579,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працювала у відповідача до 13.02.2009 року і оскільки останній не провів з нею розрахунку при звільненні, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012 року на користь позивача було стягнуто 9 280,17 вихідної допомоги, 2 026,39 грн. в якості оплати за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років та 136 887,03 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2009 по 27.11.2012р. Однак, після 27.11.2012 відповідач продовжив порушувати права позивача на отримання належних йому грошових сум, які були стягнуті на користь позивача рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р., виконання якого відбулося в примусовому порядку, оскільки відповідач добровільно рішення суду не виконував. Фактичну виплату грошових коштів, стягнутих на користь позивача рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р., в тому числі оплату за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років в сумі 2 026,39 грн., відповідач здійснив лише 03.07.2013р., коли такі грошові кошти були стягнуті з відповідача примусово у виконавчому провадженні. З цих підстав рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 395,14 грн. в якості індексації та компенсації позивачу втрати частини заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні), викликаної порушенням строків її виплати, а також 21 009,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.11.2012р. по 03.07.2013р.. Фактичну виплату належної позивачу суми індексації та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати ( 395,14 грн.) та виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р., яким зазначена сума була стягнута з відповідача, останній здійснив лише 15.08.2014р. Вказані 395,14 грн. є сумою індексації та компенсації позивачу втрати його частини заробітної плати внаслідок порушення відповідачем строків її виплати. Тому позивач вважає суму такої компенсації складовою частиною належної йому заробітної плати, а саме оплати за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 в сумі 2 026,39 грн., виплату якої відповідач здійснив лише 03.07.2013 р. без врахування суми індексації, внаслідок чого вона була стягнута з відповідача рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р. В період з 03.07.2013р. по 15.08.2014р. відповідач не виконував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р., яким на користь позивача було стягнуто належну йому частину заробітної плати у вигляді суми індексації та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати, не здійснював виплату стягнутої на користь позивача 395,14 грн. суми такої індексації, позивач вважає, що з боку відповідача продовжило тривати порушення його прав, які були визнані за позивачем зазначеним рішенням суду. Оскільки з боку відповідача допускалась затримка виплати вищевказаної складової заробітної плати та невиконання рішення суду, яким вона була стягнута на користь позивача, позивач вважає, що це є підставою для застосування по відношенню до відповідача вимог ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити та у відповідній заяві просив поновити строк звернення до суду із позовом.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що до даних правовідносин не може бути застосовано положення ст. 117 КЗпП України. ПАТ «КБ «Надра» виконав рішення суду 03.07.2013 р. і саме цією датою обмежується період за який до відповідача можливо застосувати штрафні санкції, матеріальну відповідальність згідно до ст. 117 КЗпП України, оскільки банком були виплачені всі суми, які належали позивачу при звільненні згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2009 р. 03.07.201 і надала відповідні письмові заперечення та пояснення з цього приводу, а також просила застосувати позовну давність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р. було задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Надра" та стягнуто з відповідача на користь позивача 9 280,17 вихідної допомоги, 2 026,39 грн. в якості оплати за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років та 136 887,03 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2009 по 27.11.2012р.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р. було задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Надра" та стягнуто з відповідача 395,14 грн. в якості індексації та компенсації позивачу втрати частини заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні), викликаної порушенням строків її виплати, а також 21 009,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.11.2012р. по 03.07.2013р.

Суд задовольнив позов з тих підстав, що фактична виплата грошових коштів, стягнутих на користь позивача рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р., була здійснена відповідачем лише 03.07.2013р., коли такі грошові кошти були стягнуті з відповідача примусово у виконавчому провадженні.

Вищенаведеними рішеннями, які набрали законної сили, встановлена вина відповідача в тому, що він порушував права позивача на отримання належних йому грошових сум, право на отримання яких було визнане за позивачем судом та які були стягнуті на користь позивача рішеннями судів. В цій частині рішення судів не змінювались.

Відповідно до положень ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявити в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р. щодо виплати позивачу стягнутих зазначеним рішенням суду з відповідача 395,14 грн. в якості індексації та компенсації позивачу втрати частини заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні), викликаної порушенням строків її виплати, а також 21 009,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.11.2012р. по 03.07.2013р., було виконане відповідачем лише 15.07.2014р. в зв'язку з примусовим виконанням рішення суду у виконавчому провадженні № 42593123 відкритому 20.03.2014р. в межах якого відповідач за платіжною вимогою № 1500/26 від 15.07.2014р. здійснив фактичний розрахунок.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації в установленому порядку.

Зі змісту наведених норм матеріального права слідує, що сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати ( індексація), є складовою частиною належною працівникові заробітної плати.

Конституційний Суду України в рішенні від 15.10.2013, № 9-рп/2013 в абз.11 п.2.2. КСУ також вказав на те, що «кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги».

В абз.2 п.2.3. цього ж Рішення, Конституційний Суд України дійшов до висновку про те, що «спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про стягнення 334,95 грн. в якості індексації та компенсації втрати частини належної позивачеві заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні в грудні 2008-січні 2009рр.). Період такої індексації охоплював період з березня 2009р. по червень 2013р.

Цим рішенням встановлено, що фактичний розрахунок та виплату грошових сум, право на отримання яких визнано за позивачем рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р. відповідач здійснив лише 03.07.2013р.

При здійсненні такого розрахунку, відповідач не виплатив такої складової частини заробітної плати, як компенсація втрати частини заробітної плати викликаної порушенням строків її виплати за період з березня 2009р. по червень 2013р. Тому рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2013р. на користь позивача з відповідача було стягнуто 395,14 грн. як компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, а також 21 009,40 грн. в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.11.2012р. по 03.07.2013р.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2013р. відповідач виконав лише 15.07.2014р. Тобто в період з 03.07.2013р. по 15.07.2014. відповідач затримував виплату позивачеві складової частини заробітної плати, яка була стягнута на користь позивача рішенням суду.

Виплату такої складової відповідач здійснив лише 15.08.2014р. Тому суд приходить до висновку, що в період з 03.07.2013р. по 15.08.2014р. відповідач без законних на те підстав затримував належну позивачеві складову частину заробітної плати, яка була стягнута на його користь рішенням суду, яке відповідач в цей період не виконував.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В звязку з цим суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин положення та вимоги ст.117 КЗпП України, оскільки іншими нормами трудового законодавства не регулюється питання відповідальності роботодавця (відповідача) за затримку виплати працівникові (позивачеві) грошових сум, які були стягнуті на користь працівника рішенням суду.

Затримка відповідачем виплати грошових сум, які є складовою частиною заробітної плати та які були стягнуті на користь позивача рішенням суду - тягне за собою ті ж самі наслідки, що і невиплата працівникові належних йому при звільненні грошових сумм, а саме застосування ст.117 КЗпПУ.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вина відповідача в невиплаті позивачеві такої складової частини заробітної плати, як індексація заробітної плати, встановлена рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2013р., яким така складова була з відповідача стягнута.

Суд не погоджується з доводами відповідача, виходячи з наступного.

Представник ПАТ КБ «Надра» зазначає, що ст.117 КЗпП України не підлягає застосуванню, оскільки компенсація втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати була стягнута на користь позивача лише 06.11.2013р. відповідним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва. Але такі доводи підлягали б врахуванню лише за умов, якби позивач висував вимоги про стягнення середнього заробітку за період, що передував прийняттю рішення. Разом з тим, позивач висуває вимоги про застосування ст.117 КЗпП України за період, який фактично пов'заний з невиконаням відповідачем рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2013р., яким на користь позивача було стягнуто належну йому грошову суму, а саме таку складову заробітної плати, як компенсація втрати її частини внаслідок порушення строків її виплати.

Проте, за змістом правової позиції Верховного Суду України в Постанові від 22.01.2014р. 6-159цс13 невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

А також суд враховує і зміст правової позиції Верховного Суду України в постанові від 29.01.2014р. № 6-144цс13 про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За встановлених обставин суд вважає за можливе відповідно до ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період 04.07.2013р. по 15.07.2014р. (день фактичного розрахунку), а не по 15.08.2013р., як цього вимагає позивач, оскільки саме в цей період відповідач продовжував затримувати виплату позивачеві грошових сум ( такої складової заробітної плати, які сума її індексації), в тому числі тих, які були стягнуті на користь позивача рішенням суду, яке не виконувалось відповідачем впродовж вказаного періоду.

Сума середнього заробітку за період часу за вказаний період згідно розрахунку середнього місячного заробітку за правилами "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, складає 37 270,1 грн. виходячи з такого розрахунку: кількість робочих днів за останніх два повних робочих місяці перед звільненням: 23 (грудень 2008) + 20 ( січень 2009) = 45:2 = 21,5.

Середній заробіток, виходячи з розміру посадового окладу за останні повні два місяці перед звільненням, а саме за грудень 2008р. та січень 2009р.: грудень 2008 - 3 012,29 грн., січень 2009 - 3 175,44 грн., 3 012,29 + 3 175,44 = 6 187,73 грн. 6 197,73: 2 = 3 093,86 грн.Середньоденна заробітна плата: 3 093,86 : 21,5 = 143,90 грн./день.

Кількість робочих днів з 04.07.2012р. по 15.07.2013р. - 258 дні. Середній заробіток з 04.07.11.2013р. по 15.07.2014р : 258 р.д. х 143,90 грн/день = 37 270,1 грн.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався про або повинен був дізнатись про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Зважаючи на те, що про сплату відповідачем грошових коштів, належних позивачу за виконавчим листом №761/23915/13-ц, який видано на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2013р., позивачу могло бути відомо та стало відомо не раніше винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження 04.09.2014 р., суд не вважає, що позивачем порушено строк позовної давності.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України..

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 95,117,236 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 37 270грн. 10 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" на користь держави судовий збір у сумі 372 грн. 70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом паеляційної інстанції.

Суддя :