н/п 2/490/3869/2015 Справа № 490/7587/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.

за участю позивача та її представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл квартири, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року позивачка звернулась з позовом до відповідача , в якому просила визнати 1/2 частину квартири № 27 будинку № 1 , що по вул. Ульянових в м.Миколаєві спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19 серпня 1983 року по 11 березня 2014 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем .

В період шлюбу, у 1992 році вона, як багатодітна мати отримала ордер на квартиру № 27 по вул.Ульянових в м.Миколаєві, до 2008 року вони проживали в цій квартирі. В 2000 році вона погодилася на пропозицію відповідача та знялася з реєстрації за адресою спірної квартири та прописалася за адресою вул. Дунаєва , 46. Після чого відповідачем та їх спільною донькою ОСОБА_4 отримана в порядку приватизації була вказана квартира, яка була зареєстрована на чоловіка та спільну доньку ОСОБА_4 по 1/2 частки за кожним. На теперішній час відповідач перешкоджає їй у проживанні у спільній квартирі, в звязку з чим просила також і вселити її до спірного житла.

Позивачка вважає, що згідно ст. 60 СК України, а також ст. 57 СК України вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, просить визнати за нею та за відповідачем по 1/4 частки за кожним.

В судовому засіданні позивачка, а також її представник підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в минулому судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Надав суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що з 19 серпня 1983 року позивачка (дошлюбне прізвище Матвієць) перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Шлюб розірвано рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.03.2014 року , встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 04 листопада 2013 року.

Як вбачається з Постанови виконкому міської Ради народних депутатів від 28.12.1990 року з метою тимчасового поліпшення житлових умов надати багатодітнім сім'ям житло, що відповідає умовам благоустрою : ОСОБА_2, що проживає з сім'єю з трьома дітьми АДРЕСА_1 за місцем перебування на обліку фірма Меблі - за місцем роботи чоловіка .

В період шлюбу, 30 травня 2001 року відповідач спільно із донькою ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_2.

Так згідно розпорядження Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 30 травня 2001р. № 1818-р було вирішено передати у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках вказану квартиру , загальною площею 49, 6 кв.м.

На підставі вищевказаного розпорядження 30 травня 2001р. було видано свідоцтво про право власності на житло, що підтверджує право власності відповідача та ОСОБА_4 у рівних частках на спірну квартиру .

Як вбачається з довідки за Ф.3 , позивачка 10 березня 2000 року знялася з реєстраційного обліку за цією адресою на адресу АДРЕСА_3 ( де зареєстрована по тепершіній час) , тоді ж було переоформлено особовий рахунок на квартиру на відповідача.

Згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.02.2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/20 частину домоволодіння № 46 по вул. Дунаєва в м.Миколаєві в порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.11.2014 року вселено ОСОБА_2 у житловий будинок № 46 по вул. Дунаєва в м.Миколаєві .

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки набуття відповідачем спірної квартири відбулося в 2001 році , правовідносини сторін повинні регулюватися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, положення ст.ст. 24, 25 якого регулюють майнові відносини осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Так , відповідно до ст. 22, 24 цього кодексу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

На час приватизації спірної квартири була чинної редакція Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 18.11.1997 р..

Відповідно до положень ст. 3,5 цього Закону, приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно ст. 8, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Судом встановлено, що на час приватизації спірної квартири в ній був зареєстрований відповідач спільно із донькою ОСОБА_4, у звязку з чим, саме вони мали право на приватизацію квартири, а позивачка була зареєстрована за іншою адресою, оскільки знялася з реєстрації за вказаною адресою самостійно, а тому не мала такого права.

Крім того, що приватизація квартири здійснювалось на безоплатній основі, а тому не може вважатись спільно набутим майном подружжя, оскільки було реалізовано право на приватизацію.

Необхідно відзначити, що вперше в законодавстві норма про спільну сумісну власність подружжя на приватизовані обєкти зявилась 9 лютого 2011 року, у звязку з набуттям чинності Закону України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» № 2913-VI від 11.01.2011р., яким ст. 61 СК України доповнено частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» 17 травня 2012 року № 4766-VI 1) частину першу статті 57 доповнити пунктами 4 і 5 такого змісту: "4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначенихЗемельним кодексом України";

2) частину пяту статті 61 виключити.

Даний закон було опубліковано 12 червня 2012р.

Таким чином, дія норми закону, яка передбачала, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду діяла, в період з 09 лютого 2011р. по 13 червня 2012р.

Однак, Закон № 2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставні.

Як наслідок, не підлягають задоволенню і її позовні вимоги про вселення до вказаної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22-25 КпШС України, ст. 3,5,8Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції 18.11.1997р., ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання рішення.

Суддя Гуденко О.А.