АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та зобовязання зняття заборон,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та зобовязання зняття заборон.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.02.2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ним був укладений договір іпотеки №14.13533/1. Згідно зазначеного Договору ОСОБА_2 є майновим поручителем ОСОБА_4

Згідно з п.7 Договору іпотеки, в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за Кредитним договором та позивачем зобовязань за цим договором, Позивач надав в іпотеку нерухоме майно, реєстраційний номер 10663685, загальною площею 587 кв.м. Майно належить позивачу на праві власності, відповідно рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2009 року. Майно зареєстроване у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі обєкт права власності. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, що необхідні для його експлуатації. Майно та усі його приналежності знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграда, буд.29Г. Цільове призначення майна нежиле приміщення. На дату укладання іпотечного договору нежитлового приміщення площею 587 кв.м. за вказаною адресою не існувало та реєстраційні дані предмета іпотеки, зазначені в іпотечному договорі, не належать нежитловому приміщенню, розташованому за вищевказаною адресою, що існувало на дату укладання іпотечного договору від 18.02.2010 року. Іпотечний договір містить відомості, які є істотними, про площу предмета іпотеки 587 кв.м., а фактична площа приміщення, відповідно до рішення суду від 18.02.2010 року складає 733,8 кв.м., що істотно впливає на опис предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації про дійсну площу майна. Оскільки нотаріусом було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, яке належить позивачеві, що порушує його право на розпорядження, користування та володіння даним майном, позивач просив визнати договір іпотеки №14.13533/1 від 18.02.2010 року укладений між позивачем та відповідачем недійсним та зобовязати приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 зняти заборону з нерухомого майна за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграду, буд.29Г (а.с.2-7).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав договір іпотеки №14.13533/1 укладений 18.02.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за номером 1317, щодо надання в іпотеку нежилого приміщення загальною площею 587,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграду, буд.29Г недійсним.

Суд зняв заборону з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграда, буд.29Г.

Також суд стягнув з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив (а.с.32-35).

З таким рішенням не погодилось ПАТ КБ ПриватБанк та звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.37-41).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2009 року, за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, а саме: будівля кафе літ. Ч-2 поз. 1-31, загальною площею 733, 8 кв.м.; ганок літ. ч; будівля кафе літ. М - 1 загальною площею 11,8 кв.м.; будівля кафе літ. Ф-1, загальною площею 19,6 кв.м.; літ. ф ганок з козирком, літ. Ц будівлі охорони, літ. С,Р,П,Л,О,Н,Т,Х альтанки; №1-6, I інші споруди по вул. Героїв Сталінграду, буд.29Г у м. Дніпропетровськ.

Зазначене рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська набрало законної сили та стало підставою для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно (а.с.11).

Зазначене підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23925537 від 23.09.2009 року, в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна будівлі та споруди, реєстраційний номер 10663685, місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 29Г на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, б/н від 21.08.2009 року (а.с.10).

Після цього, а саме 18.02.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений договір іпотеки №14.13533/1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за номером 1317. Цього ж дня, 18.02.2010 року, у звязку з посвідченням вищевказаного договору, нотаріусом на підставі ст. 73 Закону України Про нотаріат накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 до припинення дії договору.

Договір іпотеки укладався в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4, що випливають з кредитного договору №12.13533 від 04.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ ПриватБанк на суму 2360000 доларів США (а.с.8).

Згідно договору ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, яке знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграда, буд.29Г, загальною площею 587 кв.м., реєстраційний номер 10663685.

Постановляючи рішення про визнання вказаного договору іпотеки №14.13533/1 недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що в договорі відсутній опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, а саме: дані про дійсну площу.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам діючого законодавства.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 18 Закону України Про іпотеку істотними умовами договору іпотеки є: для іпотекодавця та іпотекодержателя юридичних осіб відомості про: для резидентів найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців; для нерезидентів найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотеко держателя фізичних осіб відомості про: для громадян України прізвище, імя, по-батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів для іноземців, осіб без громадянства-прізвище, імя, по-батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Підтвердженням того, що нерухоме майно, яке зазначено в договорі іпотеки та в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.08.2009 року є одним і тим же обєктом нерухомості підтверджується низкою ідентифікуючих ознак зазначених в договорі іпотеки, зокрема: реєстраційний номер предмету іпотеки: 10663685, який вказаний і в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно і в договорі іпотеки. Підставою набуття права власності іпотекодавцем предмету Іпотеки є рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.08.2009 року. Місцезнаходження предмету іпотеки: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграду, буд.29Г.

Таким чином, адреса предмету іпотеки зазначена в договорі іпотеки повністю відповідає адресі обєкту нерухомості, що зазначений в рішенні від 21.08.2009 року.

Тобто, в договорі іпотеки зазначені важливі ознаки предмету іпотеки достатні для його ідентифікації та підтвердження того, що нерухоме майно, надане в іпотеку є одним і тим же обєктом, що зазначений і в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.08.2009 року, і в договорі іпотеки.

Колегія суддів вважає, що описка стосовно площі нерухомого обєкта допущена в договорі іпотеки має формальний характер та не впливає на зміст та обсяг взаємних прав та обовязків сторін. Сторони не позбавлені права внести зміну у договір шляхом внесення окремого додатку до договору.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що Договір іпотеки був вчинений сторонами з дотриманням вимог чинного законодавства, а описка в площі предмету іпотеки не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3.4 ст. 309 ЦПК України скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та зобовязання зняття заборон.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та зобовязання зняття заборон.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: