У Х В А Л А

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Грушатицька сільська рада Старосамбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановила:

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 8 липня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 96, 152 Земельного кодексу України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідачі, всупереч правил добросусідства, використовують земельну ділянку, що перебуває у користуванні позивача.

У наданому для порівняння рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що особа самовільно збудувала паркан навколо прибудинкової земельної ділянки, у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на огорожену земельну ділянку, такими діями позивачу чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Разом із тим нормами ЗК України не передбачено такого способу захисту порушеного права як відшкодування моральної шкоди, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Слід також відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи не містять доказів про проведення оплати такої допомоги.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Грушатицька сільська рада Старосамбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема