Провадження № 2/522/8616/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши в судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.08.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій формі у розмірі 2000, 00 грн. щомісяця. Також просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 разом з нею.

В обґрунтування позову відзначила, що 30 серпня 2003 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, на підтвердження чого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД №141637 та зроблено актовий запис №927. 02 червня 2004 року у сторін народилася дитина донька ОСОБА_3, на підтвердження чого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 15.06.2004 року видано свідоцтво про народження серії 1-ЖД №201669 та зроблено актовий запис №779. Проте спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки супроводжувались непорозумінням у всіх життєвих та сімейних сферах і різними поглядами на життя. З листопада 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, спільного господарства не ведуть та не мають намір жити однією сімєю. На теперішній час спільна дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на її утримання не надає, уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дитини та догляду за нею, хоча, за твердженням позивача, відповідач має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 (діє на підставі договору №03-08/15 про надання правової допомоги) позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що подружні стосунки з відповідачем не підтримують з серпня 2015 року та з цього часу проживають окремо. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, у тому числі в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2000, 00 грн., відзначив, що ця сума і є 25% від доходів відповідача, тобто 1/4 частина доходів ОСОБА_2.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі ордеру серії ОД №005440 від 14.09.2015 року) у судове засідання 17.12.2015 року зявились. Відповідач позовні вимоги у частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 разом з матірю ОСОБА_1 визнав та не заперечував проти їх задоволення. Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів, висловив заперечення щодо заявленого позивачем розміру аліментів. Пояснив, що працює в Департаменті комунальної власності ОМР на посаді головного спеціаліста відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства управління земельних ресурсів та отримує заробітну плату приблизно 5000, 00 грн. Також як інвалід 2 групи отримує пенсію у розмірі 2800, 00 грн., інших доходів не має. Відзначив, що ОСОБА_3 це єдина його дитина та він також піклується про неї: надає кошти на одяг, ліки, відвозить до школи, щомісяця витрачає на свою дитину приблизно 800-1000 грн. Вказав, що готов виплачувати аліменти у розмірі 15% від його доходів. Представник відповідача відзначив, що оскільки у позивача має немінливий, а регулярний дохід, у цьому випадку розмір аліментів має визначатись саме у процентах від заробітку відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30.08.2003 року зареєстрували шлюбу у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 927 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД №141637.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №201669, виданим 15.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси та зробленим актовим записом №779.

Судом встановлено, що сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони є різними за характером людьми, у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра.

Вжиті сторонами спроби до примирення виявилися безрезультатними, що не призвело до відновлення сімї.

Майнового спору між сторонами судом не встановлено.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка, дружини й спільної дитини подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про розірвання шлюбу та їх задоволення.

Також, оскільки відповідач не заперечував, суд вважає за можливе визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з матірю ОСОБА_1.

Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що наведені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатною людиною за станом здоровя та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Згідно довідки Департаменту комунальної власності ОМР №240-с від 24.09.2015 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 як головного спеціаліста склала 4940, 22 грн.. Також, згідно довідки ГУ ПФУ в Одеській області вих.. №884 від 15.09.2015 року, відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2709, 60 грн. (а.с.25-26).

Судом не встановлено та з боку відповідача не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, або сплачує стягнення по виконавчим документам, а також не додано доказів того, що у нього є інші обовязкові додаткові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, враховуючи пояснення сторін, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 02.06.2022 року.

При визнанні розміру аліментів суд, враховує стан здоровя та матеріальне положення дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням положень ст.181 СК України, суд визначає аліменти у чітко визначеній частині заробітку (доходу) батька, який не залежить від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може вирівнюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить ст.184 СК України та принципам такого способу визнання розміру аліментів.

З урахуванням викладеного, враховуючи пояснення відповідача та вимоги ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 02.06.2022 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 61,174,179, 208, 209, 212-215, ЦПК України, ст. . 104, 105, 110, 112, 113, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 серпня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 927, згідно свідоцтва про шлюб серія 1-ЕД № 141637 розірвати.

Неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 02.06.2022 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .

Суддя: Домусчі Л.В.

16.12.2015