У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Тімекс» в особі арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича, про визнання права іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року заступник прокурора Київського району м. Харкова в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», банк) звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати право іпотеки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, (колишня адреса - АДРЕСА_1), що є предметом договору іпотеки від 27 березня 2007 року, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернути стягнення на ці нежитлові приміщення із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 4 250 000 грн для задоволення вимог позивача у сумі 2 097 296,42 доларів США.

В подальшому ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» уточнило позовні вимоги та просило визнати право іпотеки за банком на комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1), який складається з літ. «А-1» - контрольно-пропускний пункт загальною площею 12,8 кв.м, літ. «Б-1» - гараж на п'ять боксів загальною площею 96,2 кв.м, літ. «В-1» - склад паливно-мастильних матеріалів загальною площею 17,4 кв.м, літ. «Д-3» - адміністративні приміщення загальною площею 1218,8 кв.м, літ. «Е-1» - ремонтно-виробничий корпус зі складом загальною площею 3578,8 кв.м, літ. «Ж-1» - склад загальною площею 264,6 кв.м, № 1 - огорожа та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстровим № 1568; звернути стягнення на комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1), який складається з літ. «А-1» - контрольно-пропускний пункт загальною площею 12,8 кв.м, літ. «Б-1» - гараж на п'ять боксів загальною площею 96,2 кв.м, літ. «В-1» - склад паливно-мастильних матеріалів загальною площею 17,4 кв.м, літ. «Д-3» - адміністративні приміщення загальною площею 1218,8 кв.м, літ. «Е-1» - ремонтно-виробничий корпус зі складом загальною площею 3578,8 кв.м, літ. «Ж-1» - склад загальною площею 264,6 кв.м, № 1 - огорожа та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстровим № 1568, із застосуванням способу реалізації, передбаченого ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Закону України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час проведення таких прилюдних торгів для задоволення кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк», яке має вищий пріоритет щодо вказаного нерухомого майна у сумі 2084710,16 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 24 березня 2014 року становить 21256747,14 грн та 846,31 грн. заборгованості за несплаченою комісією.

Позов мотивовано тим, що 27 березня 2007 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Тімекс» (далі ТОВ «Тімекс») укладено Генеральну угоду з усіма змінами та доповненнями з загальним лімітом заборгованості 2 100 000 доларів США строком до 25 березня 2010 року. В рамках цієї Генеральної угоди між банком та позичальником укладено кредитний договір від 27 березня 2007 року з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого позичальнику відкрито мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 1 500 000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 25 березня 2010 року; кредитний договір від 6 жовтня 2008 року з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 300 000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 28 лютого 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Тімекс», між банком та приватною фірмою «Яна» (далі ПФ «Яна») укладено іпотечний договір від 27 березня 2007 року, згідно якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з літ. «А-1» - контрольно-пропускний пункт загальною площею 12,8 кв.м, літ. «Б-1» - гараж на п'ять боксів загальною площею 96,2 кв.м, літ. «В-1» - склад паливно-мастильних матеріалів загальною площею 17,4 кв.м, літ. «Д-3» - адміністративні приміщення загальною площею 1218,8 кв.м, літ. «Е-1» - ремонтно-виробничий корпус зі складом загальною площею 3578,8 кв.м, літ. «Ж-1» - склад загальною площею 264,6 кв.м, № 1 - огорожа. За домовленістю сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки склала 4 250 000 грн.

В порушення умов іпотечного договору та діючого законодавства іпотекодавець без згоди та повідомлення банку змінив адресу предмету іпотеки та розпорядився іпотечним майном - зареєстрував предмет іпотеки на праві власності за іншою особою - ОСОБА_7, яка за договором купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року передала вказане майно у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідно до умов кредитних договорів позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі погашати заборгованість, сплачувати проценти за користування та інші платежі передбачені кредитними договорами. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Тімекс» зобов'язань за генеральною угодою, в рамках якої укладено кредитні договори, станом на 24 березня 2014 року виникла заборгованість: за кредитним договором № 6807К17 від 27 березня 2007 року у розмірі 1 783 372,85 доларів США, що еквівалентно 18 184 161,26 грн та заборгованість за комісією у розмірі 846,31 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за основним боргом у розмірі 1 598 912,54 доларів США, що еквівалентно 16 303 311,71 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 184 460,31 доларів США, що еквівалентно 1 880 849,55 грн, прострочена заборгованість за комісією у розмірі 846,31 грн; за кредитним договором № 68608К21 від 6 жовтня 2008 року - у розмірі 301 337,31 доларів США, що еквівалентно 3 072 585,88 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за основним боргом у розмірі 288 600 доларів США, що еквівалентно 2 942 709,90 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 12 737,31 доларів США, що еквівалентно 129 875,98 грн, а всього 2 084 710,16 доларів США, що еквівалентно 21 256 747,14 грн та 846,31 грн заборгованість за несплаченою комісією. Посилаючись на вказані обставини банк вважає, що відповідачі набули право власності на предмет іпотеки і разом з цим набули статусу іпотекодавця, у зв'язку із чим, він, як іпотекодержатель має право на пріоритетне право на задоволення своїх вимог по кредитним договорам, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

В ході розгляду справи прокурор Київського району м. Харкова подав заяву про відмову від позову, поданого в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в судовому засіданні заявив клопотання про продовження розгляду справи та підтримав заявлений банком позов.

Вказана справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 9 квітня 2013 року позов заступника прокурора Київського району м. Харкова в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2013 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 9 квітня 2013 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року вказані рішення судів попередніх інстанцій скасовано з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 1 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 5188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. «А-1» - контрольно-пропускний пункт, загальною площею 12,8 кв.м; літ. «Б-1» - гараж на п'ять боксів, загальною площею 96,2 кв.м; літ. «В-1» - склад паливно-мастильних матеріалів, загальною площею 17,4 кв.м; літ. «Д-3» - адміністративні приміщення, загальною площею 1218,8 кв.м; літ. «Е-1» - ремонтно-вирбничий корпус зі складом, загальною площею 3578,8 кв.м; літ. «Ж-1» склад, загальною площею 264,6 кв.м; 1 - огорожа та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятніченко О.В. за реєстровим № 1568, та застосовано спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час проведення таких прилюдних торгів для задоволення кредиторських вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Харкові, яке має вищий пріоритет щодо вказаного нерухомого майна, у розмірі заборгованості за кредитом та відсотками - 2 084 710,16 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 24 березня 2014 становить 21 256 747,14 грн та у розмірі заборгованості за несплаченою комісією за управління коштами - 846,31 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та представника ОСОБА_5 задоволено. Рішення місцевого суду змінено. Скасовано рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині визнання права іпотеки за банком на комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, суд першої інстанції, виходив з того, що такого способу захисту порушеного права не передбачено.

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, набувши право власності на предмет іпотеки разом із цим набули статусу іпотекодавця і мають усі його права, несуть усі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. На момент розгляду справи відсутня підстава припинення діяльності ТОВ «Тімекс», а тому зазначене підприємство не може вважатися ліквідованим, крім того, має місце проведення ліквідаційної процедури, про що свідчить зміст постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року про скасування ухвали господарського суду Харківської області від 4 лютого 2014 року про відсторонення Данченко А.С. від виконання обов'язків ліквідатора ТОВ «Тімекс» та призначення ліквідатором даного товариства Немашкалова В.М., постанова Харківського апеляційного господарського суду від 1 квітня 2013 року, постанова Вищого господарського суду України від 2 жовтня 2013 року.

За таких обставин та з урахуванням наявності заборгованості по кредитним договорам, місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даних вимог апеляційний суд виходив з того, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 25 грудня 2014 року вбачається, що юридичну особу - ТОВ «Тімекс» припинено у зв'язку з визнанням її банкрутом. У разі ліквідації боржника - сторони основного зобов'язання - право іпотеки, що забезпечувало його виконання, також є припиненим. При цьому, ураховуючи імперативний характер норми п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобов'язання залишається дійсним, слід вважати нікчемним. Припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Тімекс» було укладено генеральну угоду від 27 березня 2007 року з усіма змінами та доповненнями із загальним лімітом заборгованості 2 100 000 доларів США. В рамках цієї генеральної угоди між позивачем та третьою особою були укладені кредитний договір від 27 листопада 2007 року № 6807К17 з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого третій особі відкрито мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості 1 500 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 25 березня 2010 року, та кредитний договір від 6 жовтня 2008 року № 68608К21 з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого третій особі було відкрито невідновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості 300 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 28 лютого 2010 року.

Відповідно до умов п. 3.4.1 вказаних кредитних договорів третя особа як позичальник зобов'язалась погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у п. 3.8 кредитних договорів, в строк, зазначений у п. 3.2. кредитних договорів, згідно з графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень третьої особи, при цьому строки, передбачені графіком надання та погашення кредиту, є обов'язковими.

Відповідно до п. 3.5.1 кредитних договорів третя особа сплачує позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 11,375 % річних + 5,1 % річних (плаваюча з переглядом 1 раз на рік в період з 1 серпня по 31 липня кожного року дії договору) у валюті кредиту.

Відповідно до п. 3.2.7 кредитних договорів розмір плати третьої особи за управління кредитом встановлено 0,03 % від ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п. 5.1.1 кредитних договорів третя особа зобов'язалася своєчасно та у повному обсязі погашати заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитами та інші платежі, передбачені кредитними договорами, про що свідчать генеральна угода від 27 березня 2007 року № 6807N4, кредитний договір від 27 березня 2007 року № 6807К17, кредитний договір від 06 жовтня 2008 року № 68608К21 та додаткові угоди до них.

В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Тімекс» перед позивачем за генеральною угодою, в рамках якої було укладено кредитні договори від 27 березня 2007 року № 6807К17 та від 06 жовтня 2008 року № 68608К21, між банком та ПФ «Яна» був укладений іпотечний договір від 27 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятніченко О.В. за реєстровим № 1568, відповідно до умов якого ПФ «Яна» передала позивачу в іпотеку нерухоме майно: комплекс нежитлових будівель загальною площею 5 188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: літ. «А-1» - контрольно-пропускний пункт загальною площею 12,8 кв.м; літ. «Б-1» - гараж на п'ять боксів загальною площею 96,2 кв.м; літ. «В-1» - склад паливно-мастильних матеріалів загальною площею 17,4 кв.м; літ. «Д-3» - адміністративні приміщення загальною площею 1 218,8 кв.м; літ. «Е-Г» - ремонтно-виробничий корпус зі складом загальною площею 3 578,8 кв.м; літ. «Ж-1» - склад загальною площею 264,6 кв.м. Вартість предмета іпотеки встановлена сторонами в сумі 4 250 000 грн.

Відповідно до умов іпотечного договору від 27 березня 2007 року право власності іпотекодавця ПФ «Яна» на момент укладання іпотечного договору підтверджувалося свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2006 року, виданим виконавчим комітетом Кулінічівської селищної ради на підставі рішення виконавчого комітету Кулінічівської селищної ради від 14 грудня 2005 року № 598, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 січня 2006 року.

Судами також встановлено, що ПФ «Яна» змінила адресу предмета іпотеки - комплексу нежитлових будівель: АДРЕСА_1, на нову адресу - АДРЕСА_1, про що свідчить рішення Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області від 10 серпня 2009 року № 194.

На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2010 року право власності на комплекс нежитлових будівель загальною площею 5188,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від ПФ «Яна» перейшло до ОСОБА_7, яка за договором купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстровим № 3063, продала вказані нежитлові приміщення відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 10 квітня 2012 року № 276 право власності на комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано в Ѕ частині за ОСОБА_5 та в Ѕ частині за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року.

Листами від 5 лютого 2010 року та від 29 березня 2010 року на ім'я ПФ «Яна» та листом від 5 лютого 2010 року на ім'я ТОВ «Тімекс» позивач повідомив про необхідність дострокового повернення суми боргу за договорами кредиту від 27 березня 2007 року та від 6 жовтня 2008 року.

Листом від 5 листопада 2012 року ліквідатор ТОВ «Тімекс» повідомив позивача про визнання його вимог щодо заборгованості за відсотками за договорами кредиту від 27 березня 2007 року та від 6 жовтня 2008 року за період з 24 квітня 2010 року по 12 серпня 2012 року в сумі 36 250,10 грн.

Листом від 31 травня 2010 року № 31/05-04 ліквідатор ТОВ «Тімекс» повідомив позивача про визнання його вимог щодо заборгованості за тілом кредиту, за відсотками заборгованості, за комісією у сумі 16 624 590,82 грн.

Керуючий санацією ТОВ «Тімекс» надіслав на ім'я позивача лист про відмову в односторонньому порядку від виконання договорів кредиту від 27 березня 2007 року та від 6 жовтня 2008 року, що укладені в рамках генеральної угоди від 27 березня 2007 року з усіма змінами та доповненнями із загальним лімітом заборгованості 2 100 000 доларів CША, терміном користування до 25 березня 2010 року.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 4 вересня 2013 року, яким визнано недійсним договір купівлі - продажу від 10 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року, якою рішення суду першої інстанції - залишено без змін, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року - скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

ТОВ «Тімекс» свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконує, у зв'язку із чим станом на 24 березня 2014 року виникла заборгованість у сумі 2084710,16 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 24 березня 2014 року, становить 21 256 747,14 грн та у сумі 846,31 грн (заборгованість за несплаченою комісією).

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про припинення іпотеки у зв'язку з ліквідацією боржника ТОВ «Тімекс» на підставі наданого відповідачем ОСОБА_7 витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 25 грудня 2014 року, згідно якого юридичну особу - ТОВ «Тімекс» припинено у зв'язку з визнанням її банкрутом.

На підтвердження факту існування ТОВ «Тімекс», як юридичної особи позивач посилався на те, що запис про припинення діяльності ТОВ «Тімекс» (ідентифікаційний код 25173776) в ЄДР внесено 11 лютого 2013 року на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 31 січня 2013 року у справі №Б-48/25-10, яка була скасована постановою Харківського апеляційного господарського суду від 1 квітня 2013 у справі №Б-48/25-10.

На підтвердження обставин щодо перебування діяльності ТОВ «Тімекс» на стадії ліквідаційної процедури, позивач посилався на рішення судів у справі №Б-48/25-10: постанова Харківського апеляційного господарського суду від 1 квітня 2013 року, постанова Вищого господарського суду України від 2 жовтня 2013 року, ухвала господарського суду Харківської області від 4 лютого 2014 року про призначення ліквідатором ТОВ «Тімекс» Немашкалова В.M., постанова Харківського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року, постанова Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2014 року.

Крім того, до матеріалів справи позивачем було надано копію постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі №820/17322/14 про скасування запису про припинення діяльності ТОВ «Тімекс».

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо ліквідації боржника за кредитним договором ТОВ «Тімекс», не перевірено, які рішення були прийнято господарськими судами з цього приводу, чи набрали вони законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що усі преюдиційні рішення були скасовані з направленням справ на новий розгляд, у зв'язку із чим, на них не можуть ґрунтуватись відповідні висновки.

Судові рішення у справі про визнання договору купівлі - продажу від 10 грудня 2010 року спірного майна недійсним скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, результати розгляду цієї справи судами не перевірено.

Також не перевірено, чи набрала постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі №820/17322/14 про скасування запису про припинення діяльності ТОВ «Тімекс» законної сили, чи виконана вона у встановленому законом порядку.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про припинення основного кредитного зобов'язання з підстав ліквідації боржника та висновки апеляційного суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в силу продовження процедури банкрутства вбачаються передчасними та не грунтуються на повному, всебічному встановленні обставин справи і не підтверджуються беззаперечними доказами.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо переходу права власності на спірне майно та доказів, якими ці обставини підтверджуються, не перевірено хто є власником майна і на підставі чого, не надано оцінки обставинам щодо первинного набуття відповідного права власності та його подальшого переходу іншим особам.

Таким чином, судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надано належної оцінки наявним доказам у справі.

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення.

Крім того, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції не врахував наступне.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», можна дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-61цс15 та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та, задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні не зазначив початкову ціну предмету іпотеки у грошовому вираженні, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного вище, а також того, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 1 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська