Справа № 642/5786/15-ц
Провадження № 2/642/1431/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 про визнання договору не дійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.Самодіяльній,5 укладений між сторонами 01.06.2010 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що у 2010 році до ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_2 з якою у нього були довірительні стосунки, оскільки вона є матір'ю його колишньої цивільної дружини, з проханням допомогти їй отримати у борг гроші. Оскільки позику без застави вона не могла отримати, а власної нерухомості для забезпечення боргових зобов'язань у неї немає, позивач надав їй довіреність на вчинення дій відносно житлового будинку № 5 по вул. Самодіяльній в м. Харкові, який належав мені на праві власності на підставі договору дарування від 22.09.2009року. Договір з ОСОБА_2 був на те, що вона надасть будинок у заставу, і він буде належати позивачу. Нещодавно йому стало відомо, що ОСОБА_2 отримала позику в розмірі 90 000 гривень від ОСОБА_3, але будинок не був наданий у заставу, а за умови укладення договору купівлі - продажу.

ОСОБА_2 завірила його що, що зазначений договір буде анульований після поверненій нею боргу і що будинок не буде використано новим власником. Як виявилось 01.06.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 був посвідчений договір купівлі - продажу мого будинку, відповідно до якого ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності від мого імені, посвідченої 29.03.2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 395 продала ОСОБА_3 спірний житловий будинок № 5 по вул. Самодіяльній в м. Харкові. Про обставини, що будинок проданий, дізнався тільки в березні 2014 року, коли до суду надійшли позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації його бабусі, ОСОБА_6, яка проживала в цьому будинку і була зареєстрована. Він ніколи не мав наміру продавати даний будинок, ніяких грошей за нього не отримував, зі слів ОСОБА_2, зазначена угода фактично була договором позики, тобто удаваним правочином.

Позивач та його представник ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявилась, заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ПН ХМНО ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась. Подала пояснення по справі, в яких просила розглядати справу за її відсутності.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представників, суд встановив наступне.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, від 01 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованим в реєстрі за № 1674, ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченій 29.03.2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 № 395 (Продавець) продала, а ОСОБА_3 (Покупець) придбала житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Самодіяльній,5 в м.Харкові. Відповідно до договору, продаж житлового будинку з надвірними будівлями вчинена сторонами за ціною 90000,00 гривень, які Продавець одержала повністю від Покупця ще до підписання цього договору. Розрахунок проведено повністю. Ціна продажу, зазначена в договорі, за твердженням сторін, відповідає їх дійсним намірам (а.с. 3-4).

Позивач вважав, що ОСОБА_2 надасть його будинок у заставу, і він буде належати йому, але вона уклала договір купівлі-продажу.

З пояснень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, наданих у письмову вигляді, вбачається, що до укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку, продавець та покупець надали їй усі необхідні для укладення цього договору документи, після цього вона запитала, чи отримала продавець грошові кошти від покупця, оскільки в момент передачі грошових коштів вона присутня не була, після цього сторонам були розяснені умови договору купівлі-продажу, та вони підписали цей договір.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У п. 20 вказаної постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звернувшись до суду більше ніж через 5 років після укладення правочину з вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним, належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до ст. 230 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним позивач не надав.

Доводи ОСОБА_1 про недійсність договору у звязку з тим, що він не мав наміру продавати житловий будинок з надвірними будівлями є безпідставними, оскільки він надав ОСОБА_2 довіреність на підготування документів, обмінювати або продати за ціну на свій розсуд, належній йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: місто Харків, вулиця Самодіяльна, будинок №5 (пять).

Згідно з ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до Узагальнення ВСУ «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008, суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Таким чином, внутрішня воля сторін була спрямована саме на оплатне відчуження будинку, іншого представник позивача належними та допустимими доказами не довів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

В судовому засіданні не встановлено, що спірний договір суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався з метою приховування іншого правочину.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено такого факту, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.Самодіяльна,5, укладеного 01.06.2010 року між сторонами, у зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Пашнєв