Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 300/433/15-ц

13.10.2015 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі с/з ОСОБА_2, розглянувши у смт.Воловець цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного кредитного договору б/н від 26.12.2006 року ОСОБА_3 був наданий банком кредит в сумі 490 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови кредитного договору банком виконані в повному обсязі, проте відповідач ухиляється від взятих від себе зобов"язань по сплаті кредитних коштів і станом на 31.03.2015 року заборгував банку 1839, 51 доларів США, що за курсом НБУ становить 43122, 94 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.23).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст.634 ЦК України у відповідності до яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 26.12.2006 року ОСОБА_3 був наданий банком кредит в сумі 490 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.10).

Як слідує із заяви від 26.12.2006 року ОСОБА_3 зазначив, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, і цим виразив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Зазначеною заявою також визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Виходячи зі змісту п.п.3.1.1. і 5.4 Правил Користування платіжною карткою- строк дії Карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік) та дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів по кредиту визначено щомісячно, а строк погашення кредитув повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (а.с.15-16).

Розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а.с.6-7) доведено, що останній платіж по кредиту ОСОБА_3 сплатив 04.06.2008 року, інших платежів після цієї дати не здійснював.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК Ураїни) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання зобов'язання, визначений місяцями з врахуванням вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено правило, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені заявою позичальника, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також відповідальність за порушення порядку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення заборгованості, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, початок позовної давності для стягнення нарахованих платежів утвореної відповідачем заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-14цс 14 від 19.03.2014 року по спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, кількість яких залежить та дорівнює строку кредитування, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув в червні 2011 року. Проте позивач звернувся з позовом лише 1227.05.2015 року (а.с.2-5), тобто з пропуском строку, встановленого ст.257 ЦК України, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 256, 257, ч.1 ст.261, ч.3 ст.254, 266, 267 ЦК України, статтями 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.