Справа № 530/1723/15-ц
Номер провадження 2/530/870/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., Бондар М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування.

В судове засідання з»явилися позивачі.

Представник відповідача, Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Треті особи: реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву і просять розгляд справи провести без їх участі.

Суд, заслухавши позивачів, які підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задоволити та дослідивши наявні письмові докази у справі та проаналізувавши їх у сукупності приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Суд, зачитавши заяви позивача, який підтримав свої позовні вимоги, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідачем у позові заявлено Власівську сільську раду Зіньківського району Полтавської області, як представницький орган територіальної громади у комунальній власності якої знаходиться земля, на якій розміщений житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року померла ОСОБА_5, про що виконавчим комітетом Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області видало свідоцтво про смерть серії І-КЕ №254663.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2.82 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, належної ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ №661924, виданого 12 червня 2003 року Власівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №537-388 та житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Соколівщина, вул. Польова, буд. №3 Зіньківського району Полтавської області, яким померла володіла як голова колгоспного двору.

На день смерті, ОСОБА_5, згідно довідки Власівської сільської ради проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1, син а також чоловік, невістка та внуки.

За життя померла ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 04 червня 2002 року Власівською сільською радою, за реєстровим №44 в якому житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та все своє майно заповідала - ОСОБА_1.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України,- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлої матері, ОСОБА_5, як спадкоємець за заповітом.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звернувшись до Зіньківської державної нотаріальної контори, зясувалося, що видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно-житловий будинок, що знаходиться : адресою с.Соколівщина, вул. Польова, буд.№3 Зіньківського району, Полтавської області нотаріус не може, оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні і станом на 01.07.1990 року він мав статус колгоспного двору, також нотаріус пояснив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку він теж не може, оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку, яка належала померлій ОСОБА_5.

Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року згідно довідки Власівської сільської ради, були: ОСОБА_5, голова колгоспного двору, померла 20.11.2013 року, ОСОБА_2 Іванович- чоловік, ОСОБА_1 - син, тому фактично майно колгоспного двору належить по 1/3 частині кожному.

Після смерті матері ОСОБА_5 в право спадкування вступив її син ОСОБА_2, а тому його частка в майні колгоспного двору становить фактично 1/2 частини.

Позивачі звернувшись в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» виготовили технічний паспорт на будинок станом на 11 березня 2015 року.

Факт того, що житловий будинок за адресою село Соколівщина, вулиця Польова, буд. №3 Зіньківського району, Полтавської області мав статус колгоспного двору підтверджується довідкою Власівської сільської ради та технічним паспортом на будинок станом на 11.03.2015 року виготовлений в ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та довідкою сільської ради про те, що земля біля будинку не приватизована та належить до земель комунальної власності Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 і №69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. г) п.6 Постанови №20 від 22.12.95 р. Про судову практику у справах за позовами по захист права приватної власності, згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Окрім цього відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні.

Земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських

будівель і споруд в розмірі розташована за вищевказаною адресою, приватизована ( а.с.10).

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1991 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції ] 991 року).

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 123, ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Визнання за позивачем права приватної власності на житловий будинок не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.І ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Отже, це означає, що відомості про цю земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, тобто на картографічних документах Державного реєстру земель (черговому кадастровому плані тощо) відсутнє позначення наявності такої ділянки на відповідній території, і позивачі не мають змоги отримати ні витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, ні витягу з поземельної книги, адже не являються її власниками, а видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, через що і було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись п.. 4, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 120-123, 524, 529, 548, 549 ЦК Української PCP, ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_3 право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Польова,3, села Соколовщина, Зіньківський район, Полтавська область, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки літерами: літ. А-1 житловий будинок; з допоміжними господарськими будівлями: сарай літ.Б, погріб літ. б, літня кухня літ. В, гараж літ. В1, сарай літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. д, сарай літ.д1, колодязь питний №1, огорожа №2, ворота огорожі №3, як за спадкоємцем за законом та на 7/8 частин земельної ділянки площею 2,82 га, з цільовим призначенням (використанням) «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ №661924, виданого 12 червня 2003 року Власівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №537-388, як за спадкоємцем за заповітом.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_3 право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Польова,3, села Соколовщина, Зіньківський район, Полтавська область, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки літерами: літ. А-1 житловий будинок; з допоміжними господарськими будівлями: сарай літ.Б, погріб літ. б, літня кухня літ. В, гараж літ. В1, сарай літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. д, сарай літ.д1, колодязь питний №1, огорожа №2, ворота огорожі №3, як за спадкоємцем за законом та на 1/8 частин земельної ділянки площею 2,82 га, з цільовим призначенням (використанням) «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ №661924, виданого 12 червня 2003 року Власівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №537-388, як за спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_6