Справа № 368/414/15 Головуючий у І інстанції Закаблук О.В.
Провадження № 22-ц/780/4830/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 07.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М., Мельника Я.С.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а ;

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості,

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є позивач - ПАТ «ПРИВАТБАНК»» та ОСОБА_2 був укладений договір( у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .

Відповідач умов договору не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31 січня 2015 року в розмірі 77 862,95 , що складається :

17 072,56 грн. - заборгованість за кредитом;

58 790 ,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом ;

2 000 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року , яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 57 419,72 грн , загальна сума заборгованості складає 20 443,23 , яка підлягає стягненню.. Крім того стягненню підлягають 500 грн - штраф ( фіксована частина) , 1 022 ,16 грн - штраф ( процентна складова) , а всього 21 965, 39 грн .

Позивач просив стягнути з відповідача вказані кошти та понесені позивачем судові витрати в судовому порядку.

Рішенням Кагарлицького ного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач подав апеляційну скаргу , в якій просив скасувати рішення , посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , 30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач - ПАТ «ПРИВАТБАНК»» та був укладений договір( у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .

За умовами якого, Банк надав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. ( а.с. 12-20).

Відповідно до розрахунку , наданого позивачем , ОСОБА_2 не виконав умови договору , у зв»язку з чим утворилась заборгованість станом на 31 січня 2015 року в розмірі 77 862,95 , що складається :

17 072,56 грн. - заборгованість за кредитом;

58 790 ,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом ;

2 000 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року , яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 57 419,72 грн ( а.с. 6-) .

Як видно із матеріалів справи ,що загальна сума заборгованості складає 20 443,23 грн , з урахуванням вже стягнутої суми за рішенням суду . Крім того, як видно із позову , позивач вважав ,що стягненню підлягають 500 грн - штраф ( фіксована частина) , 1 022 ,16 грн - штраф ( процентна складова) , а всього 21 965, 39 грн .

Договір між ОСОБА_2 та банком - складають підписаний позичальником заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг ( а.с. 12-20) ) .

Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил клієнт дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_2 , просив застосувати строки позовної давності , оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку , крім того клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляв ( а.с. 42 -43) .

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до п 3.1. Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту картрахунки і видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначається в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана у заяві.

Згідно п.3.1.1 Правил користування платіжною картою на лицьовому боці карти вказаний місяць і рік дії картки. Картка дійсна до останнього календарного для вказаного місяця.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування кредитною карткою по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року

№ 6-14цс14, яка відповідно до ст.360-7 є обов'язковою для всіх судів України.

Відомості про кредитну картку ОСОБА_3, дату її отримання і строк дії, надання клієнту картки з новим строком дії в матеріалах справи відсутні.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст. 267 ч.4 ЦПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законодавства встановлена спеціальна позовна давність. Так , відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домоленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила ( ст. 261 ч.1 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не скільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 30 липня 2007 року, укладеного ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_2, відповідач припинив сплачувати відсотки за користування кредитом 02 грудня 2012 року. Отже позивачу достовірно було відомо про порушення його прав починаючи з цієї дати. Крім того, про наявність заборгованості позивачу було відомо і раніше , на час звернення із позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Оскільки позивач своєчасно не звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, висновок суду про відмову у позові вірним.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ,313 - 315,317,319 ЦПК України ,колегія суддів ,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» - відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Суддя