АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2951/15 Справа № 209/2735/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 22 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 10 жовтня 2006 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є - ПАТ «Сведбанк»), та фізична особа - ОСОБА_2, уклали кредитний договір №312/1006/88-108, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов кредитного договору, АКБ «ТАС-Комерцбанк» зобов'зався надати ОСОБА_2 кредит у сумі 15000,00 доларів США, а ОСОБА_2, зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. АКБ «ТАС-Комерцбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 15000,00 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачами був укладений іпотечний договір №312/1006/88-108-Z-1, відповідно до умов якого відповідачі передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 (іпотекодавець), ОСОБА_3 (майновий поручитель), ОСОБА_4 (майновий поручитель) на праві власності. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 14250,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання договору становило в еквіваленті 71962,50 грн. У порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 137075, 35 грн.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно із яким ПАТ «Сведбанк» відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно із яким ТОВ «ФК Вектор Плюс» відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Таким чином ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором від 18 жовтня 2006 року №312/1006/88-108, що був укладений з відповідачем ОСОБА_2

У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору та його відмовою добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №312/1006/88-108 від 18 жовтня 2006 року в сумі 137075,35 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна, виселити без надання іншого житла відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку, стягнути з відповідачів судовий збір.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року позов задоволено частково: звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №312/1006/88-108-Z-1 від 18 жовтня 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4: на квартиру загальною площею - 64,3 кв.м., житловою площею - 37,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №312/1006/88-108 від 18 жовтня 2006 року в сумі 137075,35 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 79921,05 грн., заборгованості за відсотками в 21442,32 грн., заборгованості за пенею в сумі 35711,98 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено без надання іншого житла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із зняттям з реєстраційного обліку. Вирішено питання судових витрат (а.с. 77-79).

Ухвалою цього ж суду від 23 січня 2015 року заява представника ОСОБА_4 про скасування заочного рішення залишена без задоволення (а.с.194).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 198-200).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №312/1006/88-108, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 15000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 17 жовтня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% на весь строк фактичного користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 18 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачами був укладений іпотечний договір №312/1006/88-108-Z-1, згідно з яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно: квартиру загальною площею - 64,3 кв.м., житловою площею - 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві приватної власності (а. с. 15-16).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі (а. с. 52), а позичальник порушив умови кредитного договору, припинивши повертати банку кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом 01 березня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 137075,35 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 79921,05 грн., заборгованості за відсотками в 21442,32 грн., заборгованості за пенею в сумі 35711,98 грн.

Право вимоги за кредитним договором №312/1006/88-108 від 18 жовтня 2006 року, який був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого виступив ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2, перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно договором факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор Плюс» та договором про передачу прав за іпотечним договором укладеного між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року (а. с. 25-26, 27-42).

Вимоги позивача про дострокове повернення кредиту в зв'язку з порушенням зобов'язань (п. 3.9 кредитного договору) були направлені 24 квітня 2013 року всім відповідачам, але залишені без задоволення (а.с. 23).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за договорами факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №312/1006/88-108 від 18 жовтня 2006 року, який забезпечений іпотечним договором, а позичальник належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із зняттям з реєстраційного обліку, оскільки відповідачами вимога позивача про усунення порушень та добровільне виселення із квартири залишена без задоволення.

Однак, із висновками суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-XII "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а згідно ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 137075,35 грн., і складається із заборгованості за кредитом в сумі 79921,05 грн., заборгованості по відсотках в сумі 21442,32 грн., пені в сумі - 35711,98 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.21-22). Наявність вказаної заборгованості та її розмір відповідачами в апеляційній скарзі не оспорюється.

Пунктом 12 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, а посилання в апеляційній скарзі на те, що договір факторингу від 28 листопада 2012 року є нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок - є голослівним, і спростовується матеріалами справи, а посилання на те, що до позивача не перейшло право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, а перейшло лише право стягувати заборгованість - протирічить вищезазначеним вимогам закону.

За таких обставин рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід залишити без змін.

У той же час висновки суду про задоволення позовних вимог щодо виселення із зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зроблені з порушення норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно повідомлення про усунення порушень від 24 квітня 2013 року на адресу позичальника ОСОБА_2 та майнових поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була направлена письмова вимога про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкції, нарахованих на день повернення кредиту, в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту її відправлення. А також вимога про добровільне виселення із квартири, що є предметом іпотеки, в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги у разі не усунення порушень умов основного зобов'язання (а.с.23). В матеріалах справи відсутні докази отримання вказаної вимоги відповідачами.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

У п. 43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 39?40 Закону «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідачі заперечували, що отримували попередження банку про виселення, а позивачем доказів вручення відповідачам попередження про виселення - суду не надано.

На порушення зазначених вимог закону та вимог ст. ст. 212?214 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог про виселення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду у частині виселення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що, згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Крім того, відповідний відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України до участі у справі не залучений, тому рішення суду у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку також підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України рішення суду у частині стягнення судового збору слід змінити, зменшити суму судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам і стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у рахунок повернення судового збору по 456,92 грн. з кожного.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстраційного обліку рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст. 307, 308, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 22 січня 2014 року в частині виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Це ж рішення у частині стягнення судового збору змінити. Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у рахунок повернення судового збору по 456,92 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді: Каратаєва Л.О.

Григорченко Е.І.