АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у липні 2015 року.

Зазначала, що 19.06.2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/03/192166, строком дії 30 днів, з 19.06.2014 року по 19.07.2014 року, з процентною ставкою 3,85% річних, сума вкладу 10 000,00 євро. 01.08.2014 року вона звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу, проте банк свої зобов'язання не виконав.

Вважачючи дії відповідача незаконними просила суд стягнути з останнього на її користь суму коштів в розмірі 15 955,44 євро, з яких: 10 000,00 - сума банківського вкладу; 31,64 євро - відсотє - 3% річних.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про стягнення з відповідача на її користь 186 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 19.06.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк" на користь третьої особи ОСОБА_3 був укладений Договір строкового банківського вкладу Ваш Стабільний №2630/03/192166 на строк 30 днів з 19.06.2014 року по 19.07.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновків, що ОСОБА_3 не пройшла ідентифікацію особи та не набула повноважень по депозитному вкладу №2630/03/192166 на корить третьої особи, та як наслідок, не набула права вимоги по даному Договору,

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.1.1. Договору№2630/03/192166, вкладником вважається особа, що відкриває депозитний рахунок на користь третьої особи, до моменту першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку. Після першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку та ідентифікації цієї особи, вкладником вважається особа, на користь якої відкрито депозитний рахунок. Під час першого звернення до банку з метою використання рахунку, особа, на користь якої відкрито рахунок, має надати необхідні документи для здійснення її ідентифікації та заповнити картку із зразками підписів.

Згідно п.2.8. ст.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003р № 492, під час укладання договору банківського вкладу або договору банківського рахунку на користь третьої особи, банк ідентифікує особу (у тому числі представника такої особи), яка відкриває рахунок, а особу, на користь якої укладено договір і відкрито рахунок, - під час пред'явлення цією особою до банку першої вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати цей рахунок.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження пред'явлення нею, як третьою особою, до банку першої вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати депозитний рахунок, укладений на її користь.

Натомість колегія суддів враховує, що 19.06.2014 року між ОСОБА_3 особисто та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 Ваш Стабільний.

Під час розгляду справи було встановлено, що Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 Ваш Стабільний від 19.06.2014 року, між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_3, було укладено у зв'язку з втратою Договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк" на користь третьої особи ОСОБА_3, та реквізити було проставлено з попереднього Договору.

ОСОБА_3 особисто підписала та пройшла ідентифікацію по договору №2630/03/192166 укладеним між нею та відповідачем, що сторонами не заперечується.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Постановою Правління НБУ № 732 від 20.11.2014 ПАТ «МКБ» віднесено до категорії неплатоспроможних, в результаті чого запроваджено тимчасову адміністрацію. Враховуючи наведене, з 20.11.2014 діяльність ПАТ «МКБ» регламентується положеннями ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банка.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України, в готівковій або безготівковій формі, не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У зв'язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ "Міський комерційний банк" тимчасової адміністрації, вимоги позивача про стягнення банківського вкладу не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: