У х в а л а

11 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Сенін Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2014 року, залишеним без змінну ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 1194 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, 9 вересня 2015 року, 3 червня 2015 року та 29 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 8 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суди встановивши, що ОСОБА_4 страховою компанією на підставі страхового акта та рішення суду виплачено страхове відшкодування у розмірі 7 138 грн 8 коп., позивач надав до суду акт приймання-передачі виконаних робіт від 30 листопада 2012 року, згідно яким вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 17 685 грн 98 коп., однак вказаний акт не містить даних, які б свідчили про те, що ремонтні роботи пов'язані з характером пошкоджень автомобіля, які спричиненні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 вересня 2011 року, вказаний акт виконаних робіт складено майже через рік після первинного огляду автомобіля експертом незалежної експертної установи, згідно з яким вартість матеріального збитку позивача становить 6 365 грн 6 коп., тому на підставі статей 1188, 1194 ЦК України та статей 9 та 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшли до висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та постанові Верховного Суду України, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 3 червня, 29 липня, 9 вересня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій виходив з того, що судами попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини.

- в ухвалі від 4 березня 2015 року касаційний суд стягуючи з відповідача суми матеріального збитку, виходив з того, що сума збитків, які завдані потерпілому в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9 280 грн 75 коп., на підставі статті 1194 ЦК України, підлягає стягненню з ТОВ «Папірус - все для офісу» для повного відшкодування завданої його працівником шкоди, оскільки ці збитки не включені до суми страхової виплати, яка стягнена з ПрАТ «СК «Здорово».

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Ю.Л. Сенін