Номер провадження: 22-ц/785/7174/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Кравця Ю.І.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, компенсації у звязку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася із позовом до відповідача, який в процесі розгляду справи уточнила, про стягнення заробітної плати за листопад 2013 року в сумі 2 446,49 гривень, лютий 2014 року в сумі 4 670,58 гривень, березень 2014 року в сумі 1 712,63 гривень та компенсацію за затримку її виплати станом на 06 липня 2015 року в сумі 6 491,57 гривень; компенсацію за невикористану щорічну відпуску за період роботи з 01 серпня 2013 року по 11 березня 2014 року в сумі 2 525,14 гривень та компенсацію за затримку її виплати станом на 06 липня 2015 року в сумі 1 765,07 гривень; середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з 12 березня 2014 року по 06 липня 2015 року в сумі 93 132,04 гривень; моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень (а. с. 1-3, 65-66, 123-125).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона працювала у відповідача заступником директора з якості, проте заробітна плата не була їй виплачена за вказані місяці, а також при її звільненні з роботи вона не отримала розрахунок, до якого повинна входити також і компенсація за невикористану відпустку виходячи з тривалості щорічної відпустки у 28 календарних днів. Своїми діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, оскільки невиплата належної заробітної плати позбавляє її та членів її сімї засобів до існування.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_2: заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 2 446,49 гривень, лютий 2014 року в сумі 4 670,58 гривень, березень 2014 року в сумі 1 712,63 гривень, а всього 8 829,70 гривень; компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 16 липня 2015 року в сумі 6 491,57 гривень (з урахуванням утримання з неї податків, зборів та обовязкових платежів); компенсацію за невикористану щорічну відпуску за період роботи з 01 серпня 2013 року по 11 березня 2014 року в сумі 3 102,14 гривень (з урахуванням утримання з неї податків, зборів та обовязкових платежів); компенсацію за затримку виплати компенсації за невикористану щорічну відпуску станом на 16 липня 2015 року в сумі 1 765,07 гривень (з урахуванням утримання з неї податків, зборів та обовязкових платежів); середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з 12 березня 2014 року по 16 липня 2015 року в сумі 93 424,39 гривень (з урахуванням утримання з неї податків, зборів та обовязкових платежів); на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень. Стягнуто з ПрАТ «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 379,73 гривень (а. с. 159-165).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, крім вимог щодо стягнення заробітної плати за листопад 2013 року, лютий 2014 року та компенсації за невикористану щорічну відпуску за період роботи з 01.08.2013 року по 11.03.2014 року, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 170-177).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника приватного акціонерного товариства «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт роботи позивача в ПрАТ з 01.08.2013 року по 11.03.2014 року, що заробітна плата за листопад 2013 року, лютий та березень 2014 року не виплачувалась, а також вона не отримала компенсацію за невикористану відпустку за вказаний період роботи.

Указані висновки суду відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що наказом № 65-к від 01.08.2013 року ОСОБА_2 була прийнята в відкрите акціонерне товариство «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» на посаду заступника директора з якості (а. с. 4-7).

11.03.2014 року директором ПрАТ «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» видано та підписано наказ № 25-к, яким звільнено ОСОБА_2 з роботи за згодою сторін.

Доводи представника відповідача про те, що позивачка була відсутня на роботі у березні 2014 року та була відсутня на роботі у день звільнення - 11 березня 2014 року, жодних вимог про проведення розрахунку не предявляла і тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не кореспондуються з матеріалами справи.

У книги наказів відповідача наявний наказ № 25-к від 11 березня 2014 року, у якому за параграфом 2 вказано про звільнення позивачки з роботи за згодою сторін з 11.03.2014 року на підставі її заяви, а за параграфом 3 про покладення з 11.03.2014 року виконання обовязків заступника директора з якості на ОСОБА_3 у звязку зі звільненням позивачки (а. с. 131).

З копії книги обліку руху трудових книжок відповідача вбачається, що трудова книжка отримана позивачкою у звязку зі звільненням за наказом № 25-к від 11/03-2014 року, про що є відповідний підпис позивачки (а. с. 132).

Пунктом 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 встановлено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом першої інстанції правильно встановлено про те, що відповідач не надав суду поштове повідомлення на адресу позивачки про необхідність отримання нею трудової книжки або її письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою, а також не надав будь-яких інших доказів щодо іншої відмінної від 11 березня 2014 року дати отримання позивачкою своєї трудової книжки із записом про звільнення.

У табелі обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за серпень 2013 року зазначена позивачка та 11 інших працівників лабораторії, кількість відпрацьованих позивачкою складає 168 годин (а. с. 136-137).

В табелі обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за березень 2014 року зазначені 12 працівників лабораторії, серед яких позивачка відсутня. Вказаний табель не кореспондується, як з наказом про звільнення, так і з актом від 11.03.2014 року про відсутність позивачки на робочому місті 10.03 та 11.03.2014 року, що дає підстави для висновку про те, що зазначений табель містить неповні (неправильні) відомості (а. с. 58).

Акт від 11.03.2014 року про відсутність позивачки 10 та 11 березня 2014 року на робочому місці впродовж дня (а. с. 73) не кореспондується, як з наказом про звільнення, так і з табелем обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за березень 2014 року.

Отже, вказані документи не можуть бути належними доказами відсутності ОСОБА_2 10 березня та 11 березня 2014 року на роботі.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є доведеним той факт, що позивачка працювала в період з 01 серпня 2013 року по 11 березня 2014 року на посаді заступника директора з якості, що підтверджується наказами про прийняття на роботу, звільнення з роботи та відомостями трудової книжки.

Відомостей про отримання заробітної плати за листопад 2013 року в сумі 2 446,49 гривень, за лютий 2014 року в сумі 4 670,58 гривень, за березень 2014 року в сумі 1 712,63 гривень в період праці та розрахунку при звільненні матеріали справи не містять.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За правилами ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи з наведених положень законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь позивачки необхідно стягнути зазначену у довідці відповідача заборгованість по заробітній платі за листопад 2013 року 2 446,49 гривень, лютий 2014 року 4 670,58 гривень, березень 2014 року 1 712,63 гривень (які відповідач називає компенсацією не невикористану відпустку), а всього 8 829,70 гривень.

Що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не отримано розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому апеляційний суд правильно погодився із районним судом, який при обчисленні середнього заробітку керувався ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, згідно якого, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, ОСОБА_2 була звільнена 11.03.2014 року. Отримала в січні 2014 року заробітну плату в розмірі 5 700 гривень, в лютому 2014 року - заробітну плату 5 700 гривень. Число відпрацьованих робочих днів складає 40 днів. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 285 гривень (11 400 гривень : 40 робочих днів = 285 гривень).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2014 по 06.07.2015 року становить 95 760 гривень (285 гривень х 336 днів = 95 760 гривень).

Оскільки ОСОБА_2 просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 93 132,04 гривень, судова колегія, застосовуючи принцип диспозитивності, вважає можливим погодитись з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 06 липня 2015 року слід зазначити наступне.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачена виплата компенсації втрати частини заробітної плати у випадку порушення встановлених строків її виплати, у тому числі з вини роботодавця. Ця компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться).

Індексація заробітної плати за листопад 2013 року в сумі 2 446,49 гривень за період з 11.2013 року по 07.2015 року, з урахуванням базового місяця 07.2013 року (місяць, що передує місяцю прийому співробітника на роботу) складає 920,81 гривень.

Індексація заробітної плати за лютий 2014 року в сумі 4 670,58 гривень за період з 02.2014 року по 07.2015 року, з урахуванням базового місяця 07.2013 року (місяць, що передує місяцю прийому співробітника на роботу) складає 920,81 гривень.

Індексація заробітної плати за березень 2014 року в сумі 1 712,63 гривень за період з 03.2014 року по 07.2015 року, з урахуванням базового місяця 07.2013 року (місяць, що передує місяцю прийому співробітника на роботу) складає 920,81 гривень.

Отже, компенсація за затримку виплати заробітної плати, станом на 06 липня 2015 року, яка підлягає стягненню з ПАТ «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_2 складає 920,81 гривень х 3 = 2 762,43 гривень.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був виплатити позивачці компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2 525,14 гривень.

Проте, не погоджується з визначеним розміром компенсації втрати частини компенсації за невикористану відпустку у звязку з порушенням термінів її виплати. Індексація компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 525,14 гривень за період з 03.2014 року по 07.2015 року, з урахуванням базового місяця 07.2013 року (місяць, що передує місяцю прийому співробітника на роботу) складає 920,81 гривень.

Що стосується стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Затримка розрахунку при звільненні завдало позивачки моральних страждань, оскільки вона була позбавлена джерел існування, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За відновленням своїх порушених прав позивач повинна була звертатися до суду.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив правильний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року підлягає зміні в частині стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати та стягнення компенсації за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку, в іншій частині рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року змінити в частині стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати та стягнення компенсації за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» (67121, Одеська область, Великомихайлівський район, село Новоборисівка, вулиця Ленина, 2 ) на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 06 липня 2015 року в сумі 2 762,43 гривень; компенсацію за затримку виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку станом на 06 липня 2015 року в сумі 920,81 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Кравець Ю.І.

ОСОБА_4