Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ25 лютого 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року,в с т а н о в и л а:У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 5 квітня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на купівлю квартири на загальну суму 155 000 доларів США, строком до 5 квітня 2028 року включно з процентною ставкою у розмірі 12 % річних та платою за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 5 квітня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, 28 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вчинено виконавчий напис на суму 184 731,55 доларів США, що за курсом Національного банку України становило 1 521 018 гривень 17 копійок та 56 854 гривні 38 копійок. 27 вересня 2012 року відбулися прилюдні торги з продажу майна, що належало боржнику, в результаті яких заставлене майно було продано за 454 800 гривень. 1 листопада 2012 року за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна у розмірі 387 034 гривні 80 копійок, було частково задоволено вимоги банку. Позивач зазначив, що станом на 14 січня 2013 року у ОСОБА_5 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 139 103,50 долари США, розмір пені, нарахованої на прострочений кредит та прострочені проценти, - 1 010 687 гривень 27 копійок, 3 % річних на прострочений кредит та прострочені проценти - 126 335 гривень 91 копійка, інфляційні втрати за простроченим кредитом - 8 207 гривень 09 копійок, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь 139 103,50 долари США та 1 145 230 гривень 27 копійок. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 5 квітня 2007 року № 15.3/ІЖ-127.07.1 у розмірі 139 103,50 долари США, пеню - 47 499 гривень 75 копійок. Вирішено питання про стягнення судового збору. У решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» інфляційні втрати у розмірі 8 207 гривень 09 копійок та 3 % річних - 126 335 гривень 91 копійка. В іншій частині рішення суду залишено без змін. У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Встановивши невиконання позичальником умов кредитного договору, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені в межах строку позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредит був наданий в іноземній валюті (долар США), тому відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачена ст. 625 ЦК України, застосовується у випадку видачі кредиту в національній валюті - гривня. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що три відсотки річних є компенсацією (платою) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові, і їх нарахування не залежить від валюти зобов'язання, а інфляційні втрати полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів й нараховуються на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого виключно в національній валюті. Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, не обмежена строками позовної давності. Так, статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Як роз'яснено у п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Встановивши, що три відсотки річних нараховувались на прострочену суму заборгованості за кредитом, а інфляційні втрати виключно на оплату по кредиту (комісії), яка за умовами кредитного договору нараховується в національній валюті, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, не обмежена строками позовної давності, у зв'язку з чим обгрунтовано задовольнив позов в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат з 11 січня 2008 року по 2 листопада 2012 року.Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України, як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.Рішення апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Н.А. Горелкіна В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко