Справа № 154/1694/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1436/15 Категорія: 47 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено договір оренди земельної ділянки від 06 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 11 липня 2012 року в Управлінні Держкомзему у Володимир - Волинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №02915 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач, починаючи з часу укладення договору оренди земельної ділянки, у строки, обумовлені цим договором, упродовж 2012 - 2013 років не вносив орендну плату на користь позивача, що свідчить про систематичність її несплати, та є підставою для розірвання договору оренди за істотне порушення його умов.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Судом правильно встановлено, що позивачу ОСОБА_1, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, належить земельна ділянка 2,35 га ріллі, на території Зорянської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області.

06 червня 2012 року сторони уклали письмовий договір оренди, який зареєстрований 11 липня 2012 року в Управлінні Держкомзему у Володимир - Волинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №02915(а.с.5-6), відповідно до умов якого позивачем передано відповідачу в строкове платне користування терміном на 5 років належну йому на праві приватної власності вищевказану земельну ділянку загальною площею 2,35 га ріллі, яка знаходиться на території Зорянської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області.

Пунктами 9, 11 вказаного договору оренди передбачено, що відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 1500 грн., але не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка вноситься після завершення сільськогосподарських робіт кожного року, але не пізніше 1 грудня кожного року.

З пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, які, не заперчувались відповідачем, невиконання умов договору щодо виплати орендної плати має місце за 2012, 2013 роки, а за 2014 рік розрахунок проведено з порушенням строків сплати.

Встановлені обставини підтверджуються наявними у справі належними доказами, на які є покликання в рішенні суду.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Обов'язки орендаря визначені у ст. 25 Закону України «Про оренду землі», до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, тобто такої, що мала місце два і більше разів, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання (постанова Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі N 6-146цс12).

Заперечуючи проти позову, відповідач покликався на ту обставину, що несплату орендної плати за договором допущено не з його вини, а з вини позивача, оскільки останній відмовляється приймати від нього орендну плату.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і оскільки обов'язок сплати орендної плати лежить на відповідачеві, то саме він повинен довести виконання ним цього обов'язку.

Проте, всупереч вказаним нормам права, відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів того, що він сплатив вказану орендну плату позивачеві у 2012, 2013 роках. Його покликання на те, що відповідач відмовився від отримання плати за оренду земельної ділянки також не підтверджені належними доказами і в ході судового розгляду спростовані поясненнями позивача та свідків.

До того ж суперечливими є дані заперечення з огляду на те, що у 2014 році відповідач, хоч і з порушенням строків, однак, сплатив необхідний розмір орендної плати і позивач цю оплату прийняв.

Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та докази і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов.

Покликання відповідача про те, що позивач в письмовому порядку не звертався до нього з вимогою отримати орендну плату, що свідчить про його небажання цю орендну плату приймати є безпідставними з огляду на те, що відповідно до норм ЗУ «Про оренду землі» обов'язок сплати орендної плати покладено саме на орендаря земельної ділянки, а можливість вимагати такої сплати, тим більше шляхом письмових звернень, є правом, а не обов'язком орендодавця.

Доводи відповідача про те, що систематична несплата ним орендної плати не є істотним порушенням договору оренди земельної ділянки не заслуговують на увагу суду, оскільки є власним довільним тлумаченням ним норм права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: