Справа № 200/1851/15-ц
Провадження №2/200/1462/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

(заочне)

20 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Миколайивча, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «UTICO» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в наслідок Дорожньо транспортної пригоди -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 08.12.2013 року о 15.50 год. на перехресті вул. К. Лібкнехта та вул. Тельмана в м. Дніпропетровську відбулася Дорожньо транспортна пригода за участі транспортного засобу - автомобіля марки „КАМАЗ 53212, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням.

Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 сталося ДТП, який грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, чим спричинив автомобілю позивача технічні пошкодження.

Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №1658 від 23.12.2013 року вартість матеріального збитку склала спричинена позивачу склала 65 029, 79 грн.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, внаслідок чого він був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

На час ДТП діяли умови договору серії АС № 4449520 «обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладеного за участі ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «UTICO».

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_4 третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» стягнуто страхове відшкодування у розмірі 17 610 грн. 60 коп., а з відповідача ОСОБА_2 моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як винна особа, що на відповідній правовій підставі керувала автомобілем марки «КАМАЗ» на момент ДТП, тому повинен нести відповідальність за завдані позивачу матеріальні збитки, що складають різницю між їх фактичним розміром та страховим відшкодуванням.

Позивач вважає, що з урахуванням зазначеного відповідач ОСОБА_2 повинен сплати йому різницю між фактичним розміром спричиненої шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 47 419,19 грн.

Окрім того позивачем зазначено, що з урахуванням суми боргу у розмірі 17 610,60 грн., у відповідності до вимог ст.ст. 526-625 ЦК України відповідач-2 ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «UNICO» повинен сплатити за період прострочення виплати страхового відшкодування з 09.05.2014 30.01.2015 рр.: 3% річних від простроченої суми, що складає 386, 47 грн., суму інфляції у розмірі 3 053, 37 грн., пеню у розмірі 3 135,17 грн., а всього 6 575,01 грн.

Для захисту свого порушеного права позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, внаслідок чого поніс матеріальні витрати у розмірі 3000 грн. Окрім того, він поніс витрати для проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 650 грн., таким чином позивач витратив 3 650 грн., які просив стягнути з відповідача ОСОБА_2

Позивач в судове засіданні не з'явився, до суду надійшла заява його представника, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169,224,225 ЦПК України - заочно.

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано розяснення, а саме п. 13 враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Внаслідок того, що на час ДТП позивач ОСОБА_1 володів майном - автомобілем марки «Мерседес-Бенц», тому саме він має право отримати матеріальні збитки. Ці обставини були встановлені ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року, у якій суд зазначив, що згідно нотаріально посвідченої довіреності право керування та розпорядження автомобілем «Мерседес-Бенц» було передано ОСОБА_1

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Факти, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязкові.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 22.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засідані встановлено, що 08.12.2013 року о 15.50 год. на перехресті вул. К. Лібкнехта та вул. Тельмана в м. Дніпропетровську відбулася Дорожньо транспортна пригода за участі транспортного засобу - автомобіля марки „КАМАЗ 53212, номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2, яким керував позивач ОСОБА_1 Власником автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_5, згідно свідоцтва серії ЯАА №814268, на підставі данних ВДАЇ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, але зазначений транспортний засіб був переданий позивачу у володіння на підставі довіреності від 20.12.2013 року посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Цей факт встановлений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року.

ДТП сталося внаслідок дій відповідача ОСОБА_2, який грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав технічні пошкодження. Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №1658 від 23.12.2013 року вартість матеріального збитку складає 65 029, 79 грн

Винним у скоєнні ДТП постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року визнано відповідача ОСОБА_7

Судом встановлено, що на час ДТП діяли умови договору серії АС № 4449520 «обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_4 третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди було стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 17 610 грн. 60 коп., та з відповідача ОСОБА_2 моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як винна особа, що на відповідній правовій підставі керувала автомобілем марки «КАМАЗ» на момент ДТП, повинен нести відповідальність за завдані позивачу матеріальні збитки, що складають різницю між їх фактичним розміром та страховим відшкодуванням.

Також Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року було встановлено, що граничний строк для виплати відповідачем ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «UTICO» страхового відшкодування у розмірі 17 610,60 грн. сплив 08.05.2014 року.

Судом було встановлено, що позивач з позовною заявою звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 04.02.2015 року, але до того часу страхова компанія не здійснила виплату страхового відшкодування. Не сплатила страхове відшкодування Страхова компанія і нас час ухвалення рішення на зазначеній справі.

Тому з урахуванням суми боргу у розмірі 17 610,60 грн., у відповідності до вимог ст.ст. 546-625 ЦК України ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «UNICO» повинна сплатити позивачу неустойку за період прострочення виплати страхового відшкодування з 09.05.2014 30.01.2015 рр.: 3% річних від простроченої суми, що складає 386, 47 грн., суму інфляції у розмірі 3 053, 37 грн., пеню у розмірі 3 135,17 грн., а всього 6 575,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України стороні відшкодовуються витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно Угоди від 09.01.2014 року про надання правової допомоги сплата гонорару адвоката відбувається шляхом внесення повного фіксованого розміру на час підписання угоди про правову допомогу. Підтвердженням оплати гонорару є квитанція видана адвокатом, або довідка банку.

Для захисту свого порушеного права позивач звернувся до адвоката за наданням правової допомоги, внаслідок чого поніс матеріальні витрати у розмірі 3000 грн. Окрім того, він поніс витрати для проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 650 грн., таким чином позивач поніс витрати у розмірі 3 650 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1188,1192 ЦК України, ст ст 3, 22, 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст. ст. 6-14,60, 79, 84, 88, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «UTICO» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в наслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3) матеріальну шкоду у розмірі 47 419,19 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., витрати за проведення товарознавчого дослідження у розмірі 650 грн., а всього стягнути 51 069, 19 грн.

Стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «UTICO» на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми, що складає 386, 47 грн., суму інфляції у розмірі 3 053, 37 грн., пеню у розмірі 3 135,17 грн., а всього 6 575,01 грн.

Відповідачами рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня отримання його копії, шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Позивачем рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва