Єдиний унікальний номер 235/3046/15-ц
Провадження 2/235/1775/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Токарєва А.Г.

при секретарі Ященко А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та виготовлення проїзних документів дитини, -

В С Т А Н О В И В :

14.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини з України за кордон, без згоди та супроводу батька, та виготовлення документів дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 29.01.2010 року по 23.01.2014 року. Їх шлюб було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2010 року

Від шлюбу в них народилася дитина, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із нею за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Кооперативна, б. 28, та знаходиться на її утриманні.

Але, у звязку з тим, що на даний час на території Донецької області проводиться АТО, з метою збереження життя доньки, вона вважає доцільним виїхати на тимчасовий термін до Російської Федерації до стабілізації політичної ситуації в Україні. Окрім цього, вона зареєструвалася як фізична особа підприємець, та займається підприємницькою діяльністю. Її підприємницька діяльність повязна з торгівельною сферою. Через, що вона відкрила візу до Польщі до 2016 року. Та вона має запрошення до Польщі на період з 08.04.2015 року до 06.04.2017 року. Дана віза дає їй право на подорожування країнами Шенгенської угоди.

Вказує, що у березні 2015 року вона звернулася до відповідача з пропозицією надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, але ж, відповідач відмовив їй у наданні такого дозволу, та взагалі не бажає з нею спілкуватися. Вважає такі дії відповідача такими, що порушують права дитини. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить.

Просить визнати таку відмову відповідача безпідставною, та надати їй дозвіл на виїзд їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6 за кордон України без згоди і супроводу батька дитини ОСОБА_3, та дозволити їй виготовити відповідні документи для даного тимчасового виїзду їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6 Стягнути на її користь з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що до нього позивачка взагалі не зверталася, та не просила надати відповідний дозвіл, просив у позові відмовити, надав письмові заперечення.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки при задоволенні позову будуть порушені права батька на спілкування із донькою.

Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2010 року відділом РАЦС Красноармійського міськрайонного управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3.

Від шлюбу в них народилася дитина, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с. 06, 08-09).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2014 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 07).

Позивачка зареєструвана як фізична особа підприємець, та займається підприємницькою діяльністю. Її підприємницька діяльність повязна з торгівельною сферою. Також у позивача відкрита віза до Польщі до 2016 року. Та вона має запрошення до Польщі на період з 08.04.2015 року до 06.04.2017 року. Дана віза дає їй право на подорожування країнами Шенгенської угоди. (а.с. 31-37).

Однак позивачем у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, зокрема відповідного висновку (медичного), про необхідність виїзду малолітньої доньки до Російської Федерації або Польщі для лікування, оздоровлення або з інших обєктивних причин.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, належно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно зі ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Також, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надавав та чинить у цьому перешкоди.

Таким чином з врахуванням вимог ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки позивачем не було зазначено конкретну назву держави, відповідний часовий проміжок перебування у державі, у суду відсутні правові підстави надавати позивачу дозвіл для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 14, 60, 88, 208-210, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та виготовлення проїзних документів дитини відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення протягом десяти днів з його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Токарєв А.Г.