_______________МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Пр. № 2- зз/521/94/15ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Палар ЛТД» про стягнення грошових коштів,

встановив:

У квітні 2015р. Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» звернулося до Малиновського районного суду м.Одеси із заявою про скасування заходів забезпечення позову, що були вжиті судом в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» про стягнення грошових коштів (справа №521/19456/14-ц).

В обґрунтування своєї заяви ПАТ «Марфін Банк» вказував, що в рамках розгляду цивільної справи №521/19456/14-ц, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.12.2014р. було накладено арешт на квартиру №3а по вул. Маразлієвська, буд. 48 в м.Одесі, та на квартиру АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2

Заявник зазначав, що вищевказані квартири 13.07.2006р. та 23.05.2008р. були передані громадянкою ОСОБА_2 в іпотеку ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами.

Договори про передачу квартир в іпотеку були укладені значно раніше ніж постановлена ухвала суду про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» про стягнення заборгованості.

Стверджував, що на теперішній час існує рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.02.2011р., яке набрало законної сили, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором 00249/RO. Однак, вказане рішення не може бути виконано оскільки ухвала Малиновського районного суду м.Одеси про забезпечення позову фактично зупинила виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси.

Так як вирішуючи питання про забезпечення позову суд не врахував інтереси особи, права якої порушуються, ПАТ «Марфін Банк» просив суд постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.12.2014р. по справі №521/19456/14-ц.

У судове засідання по розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову зявився представник ПАТ «Марфін Банк», який підтримав заяву та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та представник ПАТ «Палар ЛТД» у судове засідання по розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.135,147,148).

Від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.149).

Відповідно до ч.5 ст.154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки неявка осіб, які брали участь у справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути дане питання за відсутності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Палар ЛТД».

Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №521/19456/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» про стягнення заборгованості.

За заявою ОСОБА_1 ухвалою суду від 11.12.2014р. було накладено арешт на квартиру №3а по вул. Маразлієвська, буд. 48 в м.Одесі, а також на квартиру АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_2

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26.02.2015р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» були задоволені, стягнуто з відповідачів суму боргу за договором позики у розмірі 3500000,00грн.

В ході розгляду заяви ПАТ «Марфін Банк» про скасування заходів забезпечення позову, було встановлено, що ПАТ «Марфін Банк» не приймав участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» про стягнення заборгованості, оскільки не був стороною у справі.

З документів, які були додані ПАТ «Марфін Банк» до заяви про скасування заходів забезпечення вбачається, що 13.07.2006р. та 23.05.2008р. між ОСОБА_2 та ВАТ «МТБ» було укладено договори іпотеки, відповідно до умов яких ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру під №2 по вул. Новосельського, 55 та квартиру під №3а по вул. Маразлієвська, буд. 48 в м.Одесі.

У судовому засіданні представник ПАТ «Марфін Банк» зазначив, що за рішенням Приморського районного суду м.Одеси з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором 00249/RO та вказав на те, що банк не звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому, як встановлено в судовому засіданні на час розгляду заяви ПАТ «Марфін Банк» про скасування заходів забезпечення позову, квартира №3а по вул. Маразлієвська, буд. 48 в м.Одесі, та квартира АДРЕСА_1, і досі перебувають у власності ОСОБА_2

Оскільки, чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки, то суд правомірно вжив заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Палар ЛТД» про стягнення грошових коштів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26.02.2015р. виконано.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскільки рішення суду у цивільній справі, в рамках якої судом було вжито заходи забезпечення позову, на теперішній час не виконано, то і підстави для скасування заходів забезпечення позову на даний час відсутні.

З розяснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду , яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Разом із тим ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України «Про іпотеку» № 898-ІV (ст.1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Водночас, з аналізу судової практики Верховного суду України, щодо застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна вбачається, що законодавством не врегулювана можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Марфін Банк» про скасування заходів забезпечення позову та вважає за необхідне розяснити ПАТ «Марфін Банк» його право на звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Керуючись ст. 154, 208, 213 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Палар ЛТД» про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня її отримання.

Суддя: О.М. Сегеда

13.10.2015