ун. № 759/925/15-ц
пр. № 2/759/2120/15
13 липня 2015 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Уляновської О.В.;
при секретарі Бандурі Н.О.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним,
У січні 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на Сімейний Кодекс України та на п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та Постанови ВСУ від 30.01.2013 р. №6-168цс12, а також від 17.04.2013 р. №6-8цс13, просить суд визнати недійсним іпотечний договір від 13.02.2007 р., укладений між ОСОБА_3 та відповідачем; зобовязати третю особу зняти заборону відчуження, яка була накладена 08.06.2007 р. на майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна; стягнути солідарно із відповідачів на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., посилаючись на ті підстави, що 08.06.2007 р. ОСОБА_3 та ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" був укладений іпотечний договір, посвідчений третьою особою. Відповідно до умов іпотечного договору ним забезпечуються зобовязання, що випливають з Кредитного договору, шляхом передачі ОСОБА_3 в іпотеку банку майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Під час укладення спірного договору, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, отже, права на квартиру, будівництво якої не завершено, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому укладення іпотечного договору безпосередньо впливає на права та обовязки позивачки.
У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що згідно позиції ВСУ щодо внесення змін до ЗУ "Про іпотеку" згідно із ЗУ від 25.12.2008 р. №800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", майнові права на обєкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки.
Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не зявлявся, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с.33, 84), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Представник відповідача ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" раніше у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Також просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.
Третя особа у судове засідання не зявилась, надіслала до суду документи, які містять заборону відчуження на нерухоме майно (майнові права) накладену 08.06.2007 р. за іпотечним договором. Заперечень чи пояснень на позовну заяву не надіслано (а.с. 60).
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно зясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 29.03.2007 р. у м. Києві укладено між ДП Фінансова компанія ІНТЕРБУДІНВЕСТ та ОСОБА_3 укладено договір №131/3-3 ФК про участь у Фонді фінансування будівництва (а.с.10).
08.06.2007 р. ОСОБА_3 та ПАТ ОСОБА_4 Аваль був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.8).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 винесено заборону відчуження на нерухоме майно (майнові права) накладену 08.06.2007 р. за іпотечним договором (а.с.66).
31.08.2011 р. між обома відповідачами укладено додатковий договір до іпотечного договору від 08.06.2007 р. (а.с.69).
Під час укладення спірного договору, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.14).
При укладенні іпотечного договору позивачкою підписано заяву. Згідно якої зазначено що з умовами іпотечного договору ознайомлена, проект іпотечного договору, який прочитаний, відповідає волевиявленню подружжя. Дії чоловіка при передачі квартири в іпотеку та при укладанні іпотечного договору відповідають інтересам сімї (а.с.65).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що на момент укладення спірного договору майнові права на об`єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, що є підставою для визнання договору недійсним.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.
Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.
Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва.
Іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" вимог.
Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі Закону України «Про іпотеку».
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у під час укладення спірного договору майнові права на приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 267 ЦПК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Як убачається з матеріалів справи, представником відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні 18.03.2015 р. заявленно клопотання про застосування строку позовної давності.
Про порушення своїх прав та законних інтересів позивачу було відомо з дати укладення іпотечного договору тобто з 13.02.2007 р.
Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження поважності пропуску ним строку позовної давності.
Загальна позовна давність у даних спірних правовідносинах сплила 13.02.2010 року, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним лише 22.01.2015 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсними іпотечного договору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору недійсним відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: