Справа № 344/8431/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2253/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом КП "Єдиний розрахунковий центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач отримує житлово-комунальні послуги, які надає позивач, однак відмовляється здійснювати оплату за спірні житлово-комунальні послуги, а тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з їх оплати в примусовому порядку. Ухвалою суду від 10.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП "Єдиний розрахунковий центр" 2024 гривень заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, 243,60 гривень судового збору.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач не направив на його адресу вимогу щодо оплати комунальних платежів. В матеріалах справи відсутні такі дані. Також вказує, що суд не перевірив правильності укладення договору, оскільки типовий договір передбачає підписи сторін.

Судом не взято до уваги, що між ним та позивачем відсутній будь-який договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. А відтак, він не мав жодних зобов'язань, за невиконання яких може наступати певна відповідальність.

Апелянт також вказує, що відповідач не виконав вимог рішень Івано-Франківської міської ради, у яких зобов'язано укласти з мешканцями (споживачами) договори на управління будинком, спорудою або групою будинків та з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Даний договір повинен відповідати типовому договору.

Також судом не враховано, що на обґрунтування своїх вимог позивачем не подано належних та допустимих доказів розміру заборгованості, фактичного надання ним та отримання відповідачем комунальних послуг.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просили про їх задоволення.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною, а рішення суду законним та обгрунтованим, яке просив залишити в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Єдиний розрахунковий центр» суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли фактичні договірні відносини з приводу надання та споживання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, відповідач належним чином зобов'язання по оплаті цих послуг не виконував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до частки в майні.

За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносяться до житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.02.2015 року скасовано судовий наказ за заявою позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Рішенням Івано-Франківської міської ради №383-14 від 15.09.2011 року затверджено структуру строки та періодичність сплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківської міської ради №212-Х від 02.06.2011 року позивача визначено виконавцем послуг з управління будинками, утриманням будинків та прибудинкових територій, ремонту приміщень, будинків та споруд.

Рішенням Івано-Франківської міської ради №427 від 13.07.2011 року встановлено вартість послуг з утримання будинків та прибудинкових територій.

Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради позивача визначено в якості виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківської міської ради №842 27.12.2011 року затверджено по будинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25/04/2013 р. №1043-35 затверджено тимчасові схеми прибудинкових територій.

Згідно п. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону.

Внаслідок неналежного виконання споживачкою - відповідачкою зобов'язання по оплаті наданих послуг виникла заборгованість відповідачки перед позивачем в загальній сумі 2024грн.

Будь-яких доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми боргу або ж спростовували доводи представника позивача суду не подані.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування розрахунку позивача щодо платежів за житлово-комунальні послуги із урахуванням якості таких послуг і його претензій щодо якості послуг. Також суду не надано жодного доказу фіксування обставин якості і претензій щодо такої якості, у формі і спосіб, які передбачені положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» або Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, з яким погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідач також зобов`язаний нести витрати на утримання спільного майна та спільної прибудинкової території.

Отже, судом першої інстанції на підставі зібраних письмових доказів правильно визначено, що позивач обґрунтував позов належними правовими підставами, а відповідач не спростував позов.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач отримує житлово-комунальні послуги, тобто є споживачем житлово-комунальних послуг відповідно до змісту закону.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Форма та зміст типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Його висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Єдиний розрахунковий центр» є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта