Справа № 354/541/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1542/2015
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників апелянта ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до відділу Державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання права власності на нежитлову будівлю (колибу відпочинкового комплексу «Десятка») та нежитлову будівлю (готель відпочинкового комплексу «Десятка»), які розташовані в смт. Ворохта, м. Яремче Івано-Франківської області та звільнення з-під арешту та заборони відчуження вказаного нерухомого майна.

У вересні 2014 року представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив звільнити з-під арешту та заборони відчуження нежитлову будівлю (колибу відпочинкового комплексу «Десятка») та нежитлову будівлю (готель відпочинкового комплексу «Десятка»), які розташовані в смт. Ворохта, м. Яремче Івано-Франківської області.

Рішенням Яремчанського міського суду від 18 травня 2015 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту та заборони відчуження майна нежитлову будівлю (колибу відпочинкового комплексу «Десятка»), розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, смт. Ворохта, вул. Говерлянська, 21б, загальною площею 808, 2 кв.м. (свідоцтво про право власності від 03.01.2009 року, видане виконкомом Яремчанської міської ради на підставі рішення №113 від 23.12.2008 року) та нежитлову будівлю (готель відпочинкового комплексу «Десятка»), розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, смт. Ворохта, вул. Говерлянська, 21а, загальною площею 475, 2 кв.м. (свідоцтво про право власності від 03.01.2009 року, видане виконкомом Яремчанської міської ради на підставі рішення №113 від 23.12.2008 року).

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при ухваленні рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а саме не врахував факт існування заборгованості ОСОБА_8 відносно нього, підстави накладення арешту на майно, та рішення Святошинського районнного суду м. Києва від 27.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_6 стала власником всього майна ОСОБА_4

Апелянт вказав, що суд в порушення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_6 стала власником вказаних обєктів нерухомості під час провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, що свідчить про свідомий вибір сімї ОСОБА_4 ухилення від виконанння зобовязань за договором позики. Вказані обєкти нерухомого майна були зазначені в розписці від 30.11.2012 року як гарантія виконанння зобовязань за договором позики, укладеним між ним та ОСОБА_4 на суму 488 000 доларів США. Однак, замість належного виконання договірних зобовязань ОСОБА_4 свідомо обрав шлях ухилення від їх виконання. Маючи реальну спроможність повернути суму боргу, будучи власником рухомого та нерухомого майна, якого б вистачило на покриття боргу, в той же час не вжив жодних заходів для повернення цього боргу, та переоформив все нерухоме майно на дружину ОСОБА_6

Просив рішення суду скасувати та відмовити в повному обсязі ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представника апелянта, представників відповідача ОСОБА_8 та позивача ОСОБА_6, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним.

У ході розгляду зазначеної цивільної справи Яремчанським міським судом постановлені ухвали про забезпечення позову від 13.02.2013 року та 20.02.2013 року, відповідно до яких накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: смт. Ворохта, вул. Говерлянська, 21-б Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, земельну ділянку, що розташована у смт. Ворохта, вул. Говерлянська Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, автомобіль марки «Лексус ЛХ570», державний номерний знак АТ 7507ВВ, та грошові кошти, що належать ОСОБА_4 у межах заявлених позовних вимог 3 900 584 грн., а також на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_4 в межах заявлених позовних вимог 3 900 584 грн. (а.с.25,26 т.1).

На виконання зазначених ухвал суду про забезпечення позову старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції постановами від 13.02.2013 року та 25.02.2013 року заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_4 в межах суми боргу та накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми боргу 3 900 584 грн. (а.с. 27-28 т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2013 року, яке набрало законної сили після його перегляду у апеляційному порядку, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено, виділено у власність ОСОБА_6 та визнано за нею право власності на нерухоме майно, у тому числі і нежитлову будівлю (колибу відпочинкового комплексу «Десятка»), розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, смт. Ворохта, вул. Говерлянська, 21б, загальною площею 808, 2 кв.м. (свідоцтво про право власності від 03.01.2009 року, видане виконкомом Яремчанської міської ради на підставі рішення №113 від 23.12.2008 року) та нежитлову будівлю (готель відпочинкового комплексу «Десятка»), розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, смт. Ворохта, вул. Говерлянська, 21а, загальною площею 475, 2 кв.м. (свідоцтво про право власності від 03.01.2009 року, видане виконкомом Яремчанської міської ради на підставі рішення №113 від 23.12.2008 року) (а.с. 23-27, 28-33 т.2).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики не брала участі на час вирішення питання про забезпечення позову, а була залучена у справу у якості співвідповідача 17 червня 2015 року, тобто після вирішення питання про забезпечення позову (а.с.122 т.2), що унеможливлювало оскарження нею ухвал про забезпечення позову.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року, тобто яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. (а.с. 123, 142, 151-153 т.2). При тому суд виходив з недоведеності факту отримання та використання в інтересах сімї ОСОБА_6 спірних коштів, отриманих за договором позики, у звязку з чим накладений арешт на нерухоме майно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 16, 321 ч. 1 Цивільного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши, що позивач є власником спірного майна, дійшов висновку про необхідність звільнення його з-під арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Аналогічні твердження викладені у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до якого вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Із наведених норм законодавства випливає, що право на виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту належить власнику.

Отже, саме позивач, як особа, яка не є учасником виконавчого провадження, має доказати належними і допустимими доказами, що арештоване майно належить саме йому, а не боржнику.

Підстави набуття права власності на майно визначені цивільним законодавством.

Отже, позивач довела, що вона набула права власності на майно, на яке накладено арешт, на підставах, визначених цивільним законодавством, а саме за нею в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на це майно судовим рішенням, яке набрало законної сили, вона не є боржником у виконавчому провадженні, оскільки рішенням суду, яке також набрало законної сили, до неї відмовлено у задоволенні позову про стягнення боргу, тому позов є обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що позичені у ОСОБА_7 грошові кошти були використані в інтересах сімї ОСОБА_6 спростовані обставинами, встановленими у судовому рішенні від 08 вересня 2015 року про відсутність доказів факту отримання та використання в інтересах сімї ОСОБА_6 спірних коштів.

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи положення зазначеної статті, преюдиційне значення для вирішення цієї справи мають обставини, встановлені судовим рішенням, про недоведеність факту отримання та використання в інтересах сімї ОСОБА_6 коштів, які стягнені з відповідача ОСОБА_4

При цьому жодного значення не має час визнання за позивачем права власності на спірне майно (під час провадження по справі про стягнення боргу) та зазначення спірних обєктів нерухомого майна у розписці як гарантії повернення коштів, так як до ухвалення рішення судом про поділ майна ОСОБА_4 був лише номінальним власником усього майна подружжя і це не давало підстав вважати, що ОСОБА_9 не мала права на це майно до його поділу. Відтак, її згода повинна була бути і при наданні гарантій повернення коштів за рахунок цього майна.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає. що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11