АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ПАТ «Банк Форум» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього онука ОСОБА_6 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Банк Форум», треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визнання правочину недійсним, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього онука ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа: ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Посилалася на те, що її донька ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 є батьками її малолітнього онука ОСОБА_4Ю, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15.10.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №0118/08/25-ZNv/S-1, яким забезпечується виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором про повернення 35700 доларів США.

Пунктом 1.2 згаданого договору сторони погодили, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, в якій з

№22-ц/794/1741/15. Головуючий у І інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

народження проживає малолітній ОСОБА_6 разом зі своїми батьками.

25.12.2009 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою змінено кінцевий термін виконання зобовязань по кредиту та розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

Вважала, що передача 15.10.2008 року в іпотеку житлового приміщення, в якому проживав малолітній онук ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.6 Закону України «Про іпотеку», оскільки на момент вчинення правочину правомочності власника майна були обмежені наявністю попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладання, так як її онук мав право користування квартирою.

Зазначала, що при вчиненні даного правочину не було дотримано вимог ст.203 ЦК України, необхідних для його чинності, а тому просила визнати недійсним договір іпотеки №0118/08/25-ZNv/S-1 від 15.10.2008 року та додатковий договір №1 до нього від 25.12.2009 року, що укладений між АКБ «Банк Форум» (змінено на ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_3

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2015 року в позові відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права та є незаконним.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про безпідставність та недоведення позовних вимог позивачки є правильним, таким, що ґрунтується на обставинах справи, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, та нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 15.10.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №№0118/08/25-ZNv/S-1 (а.с.11-12)

За змістом п.1.2 Договору предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира №8, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 48,50 кв.м., в тому числі житловою площею 30,60 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності

У п.2.1.8 Договору зазначено, що на момент укладення цього Договору дітей, які не зареєстровані в житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки та мають право користуватися предметом іпотеки, немає.

25.12.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою було змінено кінцевий строк погашення кредиту за забезпеченим зобов'язанням та відсоткову ставку по договору.

За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як видно з копії паспорту матері дитини ОСОБА_3, 14.10.2008 року нею було зареєстровано своє місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14зв.)

Батько дитини ОСОБА_4 на момент укладення спірного правочину та по даний час має зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені Законом.

Статтею 6 цього Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Місцем проживанням фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України).

Аналізуючи норми зазначених статей, суд 1-ї інстанції зробив правильний висновок про те, що у кожної особи є лише одне постійне місце проживання, яке вона самостійно обирає на власний розсуд.

З врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд 1-ї інстанції обґрунтовано вважав, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_6 не мав права ні користування спірною квартирою, ні права власності на неї або на її частку, а тому відсутність згоди органу опіки та піклування для укладення оскаржуваного договору не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Такий висновок суду зроблено з врахуванням того, що мати малолітнього ОСОБА_6 добровільно обрала своїм місцем проживання і місцем проживання малолітнього сина м.Кіцмань, вул..Незалежності, 4/23, де разом із сином була зареєстрована на час укладання спірного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тому, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

ОСОБА_1 посилається на те, що вона є бабусею малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки оскаржуваними договорами порушено право її внука ОСОБА_6, який є малолітнім, на користування спірною квартирою, тому вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом в його інтересах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на те, що малолітній ОСОБА_6 проживав у квартирі, яку його мати-відповідачка ОСОБА_3 передала в іпотеку відповідачу, не може бути підставою для скасування рішення суду 1-ї інстанції. Крім того, таке твердження апеляційної скарги спростовується п.2.1.8 оскаржуваного договору іпотеки, згідно якого ОСОБА_3, як сторона згаданого договору і як іпотекодавець, засвідчила, що на момент укладання цього договору дітей, які не зареєстровані у квартирі, що є предметом договору іпотеки та мають право користуватися предметом іпотеки, немає.

Оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції ухвалено також у відповідності до правової позиції Верховного суду України у справі №6-384цс15, згідно якої визначено, що згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Твердження апеляційної скарги про те. що малолітній ОСОБА_6 фактично проживає у спірній квартирі не підтверджені належними та допустимими доказами, як і не знайшла свого підтвердження та обставина, що хтось із батьків дитини проживав у ній саме на момент укладання оскаржуваного договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: