Справа №592/7473/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2248/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 10 серпня 2015 року, представник ОСОБА_3 просив суд стягнути на користь позивача з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (24.07.2015 року рішенням загальних зборів відбулася зміна назви підприємства на публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», далі по тексту - ПАТ «Сумське НВО») та з публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (далі ПАТ «Насосенергомаш») 22000 грн. та 18000 грн. відповідно в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач з 13.04.1990 року по 13.03.1997 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ «Насосенергомаш», працюючи чистильником лиття ливарного цеху, а з 29.09.2003 року по 09.07.2015 рік з ПАТ «Сумське НВО», працюючи за професією плавильника металу та сплавів. Відповідно до акту № 9 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.02.2012 року позивачу були встановлені професійні захворювання, внаслідок чого він втратив 40 % працездатності і його визнано інвалідом ІІІ групи.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_3 4300 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Насосенергомаш» на користь ОСОБА_3 3700 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Сумське НВО» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього моральної шкоди на користь позивача і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, матеріали розслідування професійного захворювання підтверджують лише можливість заподіяння моральної шкоди, а не констатують такий факт. Вказує, що суд стягнув з підприємства моральну шкоду за відсутності вини відповідача через виявлення у нього професійного захворювання, права якого на безпечні та нешкідливі умови праці не порушені, бо він був ознайомлений зі шкідливими умовами праці.

В судове засідання представник відповідача не зявився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача вважає рішення в частині оскарження законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 13.04.1990 року по 13.03.1997 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ «Насосенергомаш», працюючи чистильником лиття ливарного цеху. З 29.09.2003 року по 09.07.2015 рік позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», працюючи за професією плавильника металу та сплавів. 09.07.2015 року позивача було звільнено з ПАТ «Сумське НВО» за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору (а.с. 6-9).

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 29.02.2012 року позивачу були встановлені професійні захворювання внаслідок порушення законодавства про охорону праці адміністрацією цеху №1 ПАТ»Сумське НВО ім.. ОСОБА_4» (а. с. 10).

Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 24.06.2015 року при повторному огляді 05.06.2015 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_3 складав 40 %, встановлено ІІІ групу інвалідності ( а. с. 11).

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди за рахунок другого відповідача ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» не оскаржується.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійних захворювань, позивач втратив професійну працездатність на 40 %, став інвалідом третьої групи, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обовязок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про те, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Але вирішуючи спір на користь позивача на підставі норм кодексу законів про працю, суд враховував загальний розмір ступеню втрати працездатності на підставі висновку МСЕК від 24.06.2015 року при повторному огляді і не звернув уваги на ті обставини, що згідно виписки із акту огляду МСЕК при первинному огляді 01.06.2012 року позивачу вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 25% внаслідок професійного захворювання які в подальшому було збільшено до 40%.

Вказані висновки суду першої інстанції не вплинуло на правильність вирішення спору.

Проте враховуючи втрату позивачем працездатності в розмірі 25% через виявлення у нього професійного захворювання згідно висновку МСЕК при первинному огляді 01.06.2012 року, який з часом збільшився до 40 % (огляд МСЕК від 24.06.2015р.), суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в звязку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя позивача, регулюються ст. 273-1 Кодексу законів про працю, які покладають на підприємство створення безпечних і нешкідливих умов праці і відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд правильно дійшов висновку про те, що позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його звичні нормальні звязки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт ушкодження здоровя від умов праці підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 і стягуючи з ПАТ «Сумське НВО» на його користь у відшкодування моральної шкоди її загальний розмір 4300 грн., судом дотримані засади розумності, виваженості та справедливості, бо зазначена позивачем сума 22000 грн. є завеликою.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був ознайомлених із шкідливими умовами праці та акт розслідування професійного захворювання не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: