Справа № 226/3529/15-ц
Провадження №2/226/1574/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що по 08.09.2015р. він працював у відповідача та був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України. У порушення ст.116 КЗпП України, йому не були сплачені всі суми, що належать йому при звільненні. Відповідно до ст.117 КЗпП України, підприємство повинно йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку на день предявлення позову: 291 грн. середньоденного заробітку х 53 дні = 15423 грн. Також йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що звільнившись з підприємства, він подав документи на оформлення пенсії, але у відповідача на час його звільнення перед ним вже була заборгованість, він повинен був позичати гроші у своїх знайомих, для прогодування своєї родини у цей період, його дружина також не отримувала кошти в цей час, вони знаходилася у скрутному фінансовому становищі, доводилося відмовлятися від звичних продуктів харчування, від потрібних ліків. Свою моральну шкоду він оцінює у розмірі 20757,08 грн. У звязку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 15423,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

До судового засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника ОСОБА_2, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що їй невідомо, чи отримує позивач пенсію. На день подання позову до суду, він не отримував пенсію. До жодних закладів чи установ у звязку з спричиненням йому моральної шкоди, він не звертався. У день звільнення позивач працював та отримав трудову книжку.

Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» надала письмові заперечення проти позову, які підтримала у судовому засіданні, де вказала, що ВП «Шахта Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» є планово-дотаційним та отримує кошти держпідтримки на часткове покриття витрат по собівартості продукції. Заборгованість виникла внаслідок відсутності дотації на виплату заробітної плати. Тому, питання невиплати заробітної плати стосуються держави, Міністерства вугільної промисловості , виконання ним Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Причина невиконання плану добування вугілля це складні гірничо-геологічні умови при проведенні експлуатаційних камер. За 3 місяці 2015р. виробничо-фінансової діяльності, на шахту держпідтримка на покриття витрат по собівартості готової продукції, не поступала. Підприємство не порушило трудове законодавство по виплаті сум, належних при звільненні. Причини несвоєчасної виплати від підприємства не залежали. В день звільнення позивач на роботі не перебував, вимоги про розрахунок від позивача не надходило. Адвокат ОСОБА_1 ОСОБА_2 направила лише запит від 13.10.2015р. про надання інформації. Отже, станом на 18.11.2015р., на 07.12.2015р. ОСОБА_1 так і не звернувся до відповідача про вимогу щодо розрахунку, тому з позовною вимогою щодо стягнення з підприємства суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не згодні. Щодо відшкодування моральної шкоди, підприємство вважає, що позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо зробити висновок про спричинення моральної шкоди. Ніяких доказів, що підтверджують заподіяння моральної шкоди, які б можливо було дослідити у судовому засіданні, позивач не надав. Наявність та тривалість негативних наслідків, нічим не підтверджено.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що сума грошових коштів, згідно колдоговору у звязку з виходом на пенсію, входить до остаточного розрахунку у сумі 19606,52 грн. Суми позивачу перераховують на картковий рахунок. У матеріалах справи є копія трудової книжки, де вказано, що позивач вже отримує пенсію.

Судом встановлено, що позивач 08.09.2015р. був звільнений за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України, розрахунок проведений 09.12.2015р. (а.с.11, 12, 43).

Згідно довідки відповідача від 22.10.2015р., середньоденний заробіток позивача складає 291 грн. (а.с.10).

Згідно графіку роботи, у позивача 08.09.2015р. був вихідний день (а.с.33).

Згідно довідки відповідача від 23.11.2015р, заяви з вимогою про виплату сум, які належать при звільненні, не надходило (а.с.34).

Згідно трудової книжки позивача, йому 22.03.2013р. призначена пенсія (а.с.11).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, позивач звільнився 08.09.2015р., але остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 09.12.2015р.

Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум по день предявлення позову.

Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 10476 грн. з розрахунку 291 грн. х 36 днів за період з 09.09.2015р. по 03.11.2015р., де 36 днів це кількість робочих днів за вказаний період.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України, стягненню підлягає сума у межах заявлених позовних вимог, а саме за вказаний період у зазначеній вище сумі.

При цьому, суд зауважує, що підприємство виплачує позивачу заробітну плату через картковий рахунок у банку і тому йому нічого не заважало перерахувати належні позивачу суми незважаючи на те, що працівник у день звільнення не працював. Крім того, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто середній заробіток підлягає стягненню за весь час затримки розрахунку. Тому суд не приймає доводи відповідача щодо відмови у задоволенні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстави того, що позивач у день звільнення не працював та після звільнення не звертався з вимогою про розрахунок.

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведене, надані суду докази, наявність у позивача пенсії на день звільнення, суд вважає, що розмір моральної шкоди складає 200 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволених вимог судовий збір у сумі 380,15 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10476 (десять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. та моральну шкоду у розмірі 200 (двісті) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 380,15 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя