Справа № 363/3116/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/6749/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 21.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року Перший заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, ДП «Вищедубичанське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року було задоволено заяву про забезпечення даного позову та накладено арешт на земельні ділянки.

У своїй апеляційній скарзі апелянт ПАТ «Укрсоцбанк» просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

При цьому посилається на порушення норм процесуального права та зазначає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не обґрунтована та постановлена з грубим порушенням норм діючого законодавства.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Забезпечуючи позов в порядку ст.ст. 151-152 ЦПК України, місцевий суд свої висновки обґрунтовував тим, що неприйняття мір по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом вказаних норм, суд може забезпечити позов на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічні роз'яснення містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суддею суду першої інстанції не було враховано, що питання щодо вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України вирішується судом за заявою осіб, які беруть участь у справі, яка за змістом повинна відповідати вимогам передбаченим частиною другою цієї статті.

Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Так, оскаржувана ухвала від 17 липня 2015 року року не мотивована, в ній міститься лише посилання на диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, однак відсутні мотиви, за яких суддя дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали, вона не відповідає вимогам ст. 210 ЦПК України, оскільки її резолютивна частина містить лише кадастрові номери земельних ділянок, на які суд вважавза можливе накласти арешт, не зазначивши при цьому кому, на підставі чого належать спірні земельні ділянки, їх розмірі та місцезнажодження, що є грубим порушенням норм ЦПК України, оскільки така ухвала суду практично не може бути виконана в майбутньому.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення процесуального права при постановленні ухвали, на переконання апеляційного суду, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.

За таких обставин, постановлена ухвала підлягає скасуванню із передачею питання до суду першої інстанції, згідно положень п. 3 ст. 312 ЦПК України, оскільки судом порушений порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3