Справа № 355/1242/15-ц
Провадження № 2/355/544/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : Управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області, Морозівська сільська рада Баришівського району Київської області про визнання недійсними державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи : Управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області, Морозівська сільська рада Баришівського району Київської області про визнання недійсними державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі № 2-а/756/1/15 (ун. № 2605/12545/12), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р., скасовано рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2.

Суди першої та апеляційної інстанцій у своїх судових рішеннях визнали доведеним той факт, що рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 у власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку, частина якої знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка (землі загального користування вказаного населеного пункту).

Також, суди першої та апеляційної інстанцій у своїх судових рішеннях зазначили, що відповідно до положення п. а) ч. 3 ст. 83 ЗК України заборонено передавати у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Окрім цього позивач вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій у своїх судових рішеннях звернули увагу на висновок судової земельно-технічної експертизи від 19.01.2014 р. № 01/29/14-15, згідно з яким земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2, частково знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка Баришівського району Київської області. Наведені обставини також підтверджуються Генеральним планом с. Морозівка Баришівського району Київської області, листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.08.2012 р. № 06.1-34/12 та відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 07.09.2012 р. на скаргу заявника ОСОБА_1

Вищенаведені факти підтверджуються також листом Управління містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури Київської ОДА від 22.03.2011 року за № 01-06-179 на ім'я голови комісії з проведення реорганізації Держкомзему України Кадомського А. М., відповідно до якого генеральний план с. Морозівка Баришівського району Київської області розроблено та затверджено у 1979 році.

Також, вищенаведені факти підтверджуються листом Держкомзему від 11.05.2011 року за № 6859/30/Л5183-11, згідно з яким акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства та всупереч рішень Генерального плану забудови с. Морозівка, розробленого та затвердженого у 1979 році.

Зазначені факти також підтверджуються відповіддю Департаменту містобудування та архітектури Київської ОДА на адвокатський запит від 10.09.2014 р. № 35-09-14/2, згідно з якою генеральний план с. Морозівка розроблений Українським державним головним проектним і науково-дослідним інститутом «УкрНДІДіпросільгосп» в 1976 році та затверджений Міністерством сільського господарства УРСР в 1979 році. А матеріали щодо внесення змін до вказаного генерального плану станом на 12.04.2007 року (на дату прийняття рішення Морозівською сільською радою про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки 0,2500 га по АДРЕСА_2) до Департаменту містобудування та архітектури не надходили.

Окрім цього, зазначені факти підтверджуються відповіддю інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 04.06.2010 р. за № 7/10-1026, відповідно до якого інспекція порекомендувала звернутись заявнику до суду щодо анулювання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2

Позивач вказує, що 26 грудня 2009 року голова Морозівської сільської ради Саміленко Н.А. підписала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка належить ОСОБА_2 та розташована за адресою: АДРЕСА_2, достовірно знаючи про те. що частина землі цієї земельної ділянки належить до земель загального користування.

Отримавши лист відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської РДА від 23.10.2007 р. за № 789 щодо незаконного розташування літньої кухні ОСОБА_2 на землях загального користування, голова Морозівської сільської ради Саміленко Н.А. не скасувала рішення Морозівської сільради від 12.04.2007 р. за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0.2500 га, не дочекалась рішення суду з цього питання, та відповідно 26.12.2009 р. підписала ОСОБА_2 державний акт на цю земельну ділянку.

Даний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року, кадастровий НОМЕР_5, був виготовлений на підставі рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 скасовано постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі № 2-а/756/1/15 (ун. № 2605/12545/12), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р.

Позивач вважає, що у зв'язку із видачею відповідачу зазначеного державного акту, йому було заподіяно істотної шкоди, яка полягає у тому, що він не може провести газову мережу до свого будинку, не має автомобільного під'їзду до свого будинку, а також не може оформити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні. Оформлення Позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку ускладнюється неможливістю встановлення межових знаків по відрізку земельної ділянки на АДРЕСА_2 1976 року там проходять землі загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність, та на яких не передбачено забудову, але в дійсності знаходиться належна на праві власності земельна ділянка ОСОБА_2, на якій розташована належна їй літня кухня.

На переконання позивача, видачею гр-ці ОСОБА_2 відділом земельних ресурсів Баришівського району Київської області спірного державного акту на право власності на земельну ділянку, були порушені права та інтереси територіальної громади с. Морозівка, як власника земель загального користування, так як з комунальної власності Морозівської сільської ради протиправно вибули землі вказаної категорії, у зв'язку з чим територіальну громаду с. Морозівка позбавлено права комунальної власності та права користування АДРЕСА_2, який відноситься до вуличної мережі с. Морозівка.

ОСОБА_1 просить суд:

1. Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га виданий на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5.

2. Скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5 за № НОМЕР_6 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в електронній (цифровій) та в паперовій формі.

3. Скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5 за № НОМЕР_6 в Поземельній книзі в електронній (цифровій) та в паперовій формі.

4. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області (ідентифікаційний код 04362846) земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати на судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений до суду позов. Окрім того зазначив, що акт узгодження меж від 05.03.2007 року з ОСОБА_2 він не підписував і в акті стоїть не його підпис. Про це він дізнався в червні 2010 року, коли отримав листа від Інспекції державного архітектурного контролю Київської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги свого батька підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача по справі ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив, що даний спір виник із-за того, що його доверителька ОСОБА_2 відмовила ОСОБА_1 через її земельну ділянку провести газову трубу до свого помешкання.

Представник третьої особи Управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області Галіцина Наталія Михайлівна в судовому засіданні на розгляді справи щодо поданого позову при прийнятті судом рішення покладається на думку суду.

Представник третьої особи Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області - інженер землевпорядник Шевченко Лідія Іванівна в судовому засіданні не визнала заявлений позов.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на праві власності має в АДРЕСА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Поруч по АДРЕСА_2 у власному помешканні (будинку) проживає відповідач по справі ОСОБА_2. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2015 р.(справа № 2-а/756/1/15, № 2605/12545/12), скасовано рішення Морозівської сільської ради Баришівського районного суду Київської області від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали доведеним, що відповідно до рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 гр-ці ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку, де частина якої фактично знаходиться на території вуличної мережі села Морозівка на землях загального користування.

У рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій також зазначено, що відповідно до положення п. а) ч. 3 ст. 83 ЗК України заборонено передавати у приватну власність землі загального користування населених пунктів, а саме: майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо.

Суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях теж звернули увагу на висновок судової земельно - технічної експертизи № 01/29/14-15 від 19.01.2014 р. із якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2, частково знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка Баришівського району Київської області.

Встановлене також підтверджується:

- Генеральним планом с. Морозівка Баришівського району Київської області;

- листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.08.2012 р. № 06.1-34/12 ;

- листом - відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 07.09.2012 р. на скаргу заявника ОСОБА_1;

- листом Управління містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури Київської ОДА від 22.03.2011 року за № 01-06-179 на ім'я голови комісії з проведення реорганізації Держкомзему України Кадомського А. М., відповідно до якого генеральний план с. Морозівка Баришівського району Київської області розроблено та затверджено у 1979 році;

- листом Держкомзему від 11.05.2011 року за № 6859/30/Л5183-11, згідно з яким державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства та всупереч рішень Генерального плану забудови с. Морозівка, Баришівського району Київської області, розробленого та затвердженого у 1979 році;

- листом - відповіддю Департаменту містобудування та архітектури Київської ОДА на адвокатський запит від 10.09.2014 р. № 35-09-14/2, де зазначено, що генеральний план с. Морозівка розроблений Українським державним головним проектним і науково-дослідним інститутом «УкрНДІДіпросільгосп» в 1976 році та затверджений Міністерством сільського господарства УРСР в 1979 році. Матеріали щодо внесення змін до вказаного генерального плану станом на 12.04.2007 року (на дату прийняття рішення Морозівською сільською радою про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки 0,2500 га по АДРЕСА_2) до Департаменту містобудування та архітектури не надходили;

- листом - відповіддю Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 04.06.2010 р. за № 7/10-1026, відповідно до якого інспекція порекомендувала звернутись заявнику до суду щодо анулювання державного акту на право власності на земельну ділянку, що належить гр-ці ОСОБА_2

Таким чином, отримавши лист відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської РДА від 23.10.2007 р. за № 789 щодо незаконного розташування літньої кухні ОСОБА_2 на землях загального користування, 26.12.2009 року головою Морозівської сільської ради був підписаний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, власнику ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Морозівської сільської ради від 03.12.2009 р. за № 364-30-05, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо під'їзду до його будинку по АДРЕСА_3.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року з кадастровим НОМЕР_5, був виготовлений на підставі рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.2500 га, де зазначене рішення сільської ради 04.03.2015 року Оболонським районним судом м. Києва (справа 2-а/756/1/15, 2605/12545/12) скасоване в частині передачі їй у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2.

Окрім зазначеного, встановлені судом обставини доводяться:

- ксерокопією рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.2500 га;

- ксерокопією Державного акту серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року , виданого ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд;

- ксерокопією постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року (справа 2-а/756/1/15, 2605/12545/12);

- ксерокопією Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 року (справа 2605/12545/12);

- іншими матеріалами справи.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, не передбачено можливості внесення у державний акт змін, шляхом його виправлення, так як підлягає переоформленню вся технічна документація.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Стаття 152 ЗК України зазначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 судам підвідомчі справи за заявами зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно із ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27.04.2007 року №997-V- і згідно зі ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані на умовах на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб, право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України в редакції від 05.11.2009 року №1702- V1.

За змістом ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.1-3, 5, 6 ст. 202 ЦК України зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

На переконання суду, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року, кадастровий НОМЕР_5, був виданий ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства України, оскільки, як встановлено постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р., рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 у власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку, частина якої знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка, що суперечить п. а). ч. З ст. 83 ЗК України і відповідно до ст. 155 ЗК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України є безумовною підставою для визнання такого держаного акту недійсним.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-67цс14 в постанові від 25.06.2014 р., який міститься також у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, державний акт на право приватної власності видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК України.

Із змісту положень ст. 202 ЦК України вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правочином.

Відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положенням частини 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положеннями ст. 386 ЦК України та ст. 152 ЗК України передбачено, що держава зобов'язана забезпечувати рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Задовольняючи позов частково, суд не може витребувати із користування ОСОБА_2 на користь Морозівської сільської ради земельну ділянку, на якій побудований житловий будинок, так як Морозівська сільська рада у справі є третьою особою без самостійних вимог і її представник заперечує проти цього, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави.

Суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 118, 153, 158 ЗК України, ст. 202, 203, 215, 216, 228, 236, 386, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області, Морозівська сільська рада Баришівського району Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним: Державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року, на право власності на земельну ділянку площею 0.2500 га, виданий на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5.

Скасувати реєстрацію Державного акту серія НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року, на право власності на земельну ділянку площею 0.2500 га, виданий на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5 за НОМЕР_6 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в електронній (цифровій) та в паперовій формі.

Скасувати реєстрацію Державного акту серія НОМЕР_4 від 26 грудня 2009 року, на право власності на земельну ділянку площею 0.2500 га, виданий на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий НОМЕР_5 за НОМЕР_6 в Поземельній книзі в електронній (цифровій) та в паперовій формі.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_3, жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1 витрати понесені ним при сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко