Справа №2-6949/2007 23.09.2015 23.09.2015
Провадження №22-ц/784/2242/15
Cправа №2-6949/2007
Головуючий у першій інстанції: Кваша С.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:Лівшенко О.С.

за участю: відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2007 року, постановлену за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_4

про

визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права

власності,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2007 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності.

Позивачка зазначала, що 1 вересня 2007 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Оскільки позивачка не в змозі розпорядитися своїм майном просила вказаний договір купівлі-продажу визнати дійсним та визнати за нею право власності на квартиру.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2007 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дійсним та визнано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_6

В апеляційній скарзі відповідачка посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила вказане судове рішення скасувати та по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1994 року належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6).

1 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу без нотаріального посвідчення (а.с.5-5а).

Відповідно до положень ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте, ч. 2 вказаної статті встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але один із сторін ухилився від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Стосовно форми окремих видів договорів купівлі-продажу згідно з нормами ст. 657 ЦК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правовими нормами ст. 640 ЦК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Також в статті 210 ЦК України передбачено, що правочин, який підлягає державній реєстрації у відповідності до вимог закону, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Із системного аналізу наведених правових норм та роз'яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути застосована щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім цього, районний суд, хоча і послався в оскаржуваному рішенні на виконання сторонами всіх істотних умов договору та передачу квартири позивачці, проте не зазначив якими доказами це підтверджується, в матеріалах справи також відсутні такі докази. До того ж суд не встановив чи мало місце ухиляння сторони від нотаріального посвідчення вказаного договору та чи не виключена можливість такого посвідчення.

Таким чином, районний суд ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнання договору купівлі-продажу квартири між сторонами у справі дійсним, не звернув уваги на наведені вимоги закону щодо відсутності правових підстав для визнання спірного договору дійсним та відсутність у справі відповідних доказів щодо наявності спірних правовідносин, і в порушення норм матеріального та процесуального права ухвалив вказане рішення.

За такого, оскаржуване рішення на підставі положень ч. 4 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України , колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2007 року скасувати, по справі ухвалити нове рішення .

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності -відмовити.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: