Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/436/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В. секретаря: Кравченко Я.С.

за участю представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2011 року публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі-банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 06 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 28.3/16/07-НВ, відповідно до якого банк відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 390000 грн. зі строком повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2019 року. Зазначені гроші відповідач отримала для купівлі трикімнатної квартири в м.Кіровограді. Процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 12,59 процента річних.

Умови кредитного договору відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 06 липня 2011 року виникла заборгованість в сумі 309154 грн. 44 коп., яка складається з строкової заборгованості за кредитом 294759 грн.26 коп., простроченої заборгованості по кредиту 2889 грн.80 коп., строкової заборгованості по процентам 3224 грн.12 коп., простроченої заборгованості по процентам 3224 грн.12 коп., пені 5185 грн.14 коп.

За час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29 квітня 2014 року замінено позивача публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (т.2 а.с.114).

Остаточно позивач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість станом на 31 січня 2014 року в сумі 389503 грн. 14 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 297649 грн.06 коп. та відсотків 91854 грн.08 коп., та судові витрати (т.2 а.с.109-110).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року позов задоволено. Суд стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 389503 грн. 14 коп. та судовий збір в сумі 3895 грн. 03 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на незаконність ухвали суду про заміну позивача, не повідомлення відповідача про заміну кредитора в установленому законом порядку, неможливість виконання кредитних зобов'язань із-за зміни рахунків, зміну позивачем підстав і предмету позову, неправильне визначення заборгованості, не застосування позовної давності, невідповідність кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів», відсутність підстав для дострокового повернення кредиту.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку (т.2 а.с.235), в засідання апеляційного суду не прибув повторно, причини неявки суду не повідомив.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 06 грудня 2007 року ОСОБА_2 подала заяву до «Кредитпромбанку» про відкриття кредитної лінії у розмірі 390000 грн. строком на 144 місяці під 12,59% річних на купівлю трикімнатної квартири (т.1 а.с.4).

06 грудня 2017 року «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 уклали договір №28.3/16/07-НВ, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 390000 грн. на споживчі цілі на придбання трьохкімнатної квартири у м.Кіровограді зі сплатою 12,59 % річних строком на 144 місяці з повним поверненням кредиту не пізніше 05 грудня 2019 року. Належним чином завірена ксерокопія договору знаходиться в т.1 а.с.5-8. Гроші в кредит відповідач отримала (т.1 а.с.12). До кредитного договору між сторонами укладено 28 вересня 2010 року додаткову угоду №1 та 28 жовтня 2010 року додаткову угоду №2 з новим графіком погашення кредитної заборгованості (т.1 а.с.9-11). На всіх зазначених документах мається підпис відповідача.

Відповідно до п.4.1.1 договору відповідач зобов'язаний щомісячно у період з 01 по 10 число забезпечити погашення кредиту та процентів. Проте зазначені умови договору відповідачем виконувалися не належним чином , внаслідок чого виникла заборгованість.

Пунктами 6.3, 6.6 кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту , сплати нарахованих процентів за користування ним. При цьому банк рекомендованим листом надсилає на адресу позичальника письмове повідомлення-вимогу, де зазначає термін для дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за їх користування. У разі невиконання позичальником вимог банку щодо дострокового повернення суми кредиту та нарахованих процентів, що міститься в письмовому повідомленні банку, остаточний термін повернення кредиту змінюється, при цьому сторони досягли згоди, що така зміна остаточного терміну повернення кредиту настає без укладення між сторонами додаткових угод.

11 березня 2011 року банк за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 направив рекомендованим листом письмове повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості в строк до 11 квітня 2011 року (т.1 а.с.13-14,21).

Оскільки вимогу банку про дострокове повернення кредиту відповідач не виконала, то 12 липня 2011 року банк звернувся з позовом до суду (т.1 а.с.1).

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про недотримання банком порядку повідомлення про дострокове погашення кредиту та відсутність у банка права вимагати дострокового повернення кредиту.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що банк не дотримався порядку та форми укладення договору відступлення вимоги, а також не надано відповідачеві доказів переходу прав вимоги до нового кредитора, суд безпідставно допустив заміну позивача, проте такі доводи є необґрунтованими.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням (ст.516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст.517 ЦК України).

Відповідно до ст.514 ЦК України заборона на заміну кредитора в кредитних правовідносинах відсутня, така заборона відсутня і в кредитному договорі від 06 грудня 2007 року.

26 червня 2013 року між «Кредитпромбанком» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за реєстром №1441 нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого «Дельта Банк» отримав всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) «Кредитпромбанку» у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами з усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до них, зазначеними у додатку №1 «Перелік договорів». Пунктом 4 цього договору передбачено порядок перерахунку коштів сплачених боржниками попередньому кредитору (т.2 а.с.70-75).

Витягом з додатку підтверджується, що «Дельта Банк» купив у «Кредитпромбанку» право вимоги за кредитним договором №28.3/16/07-НВ від 06 грудня 2007 року, боржник ОСОБА_2, сума боргу 367 018 грн.73 коп., яка складається з тіла кредиту 297 649 грн.06 коп. та відсотків 69369 грн.67 коп. (т.2 а.с.76,110).

Оскільки «Дельта Банк» належними та допустимими доказами підтвердив, що йому у встановленому законом порядку перейшло від «Кредитпромбанку» право вимоги до ОСОБА_2 стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2007 року , то ухвала суду від 29 квітня 2014 року про заміну позивача є обґрунтованою (т.2 а.с.114). Доводи апеляційної скарги про недоведеність права вимоги «Дельта Банку» є безпідставними.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

Кредитний договір та договір купівлі-продажу права вимоги не визнані судом недійсними.

Заміна кредитора відбулася під час розгляду справи і в межах розгляду цивільної справи боржник був повідомлений про заміну кредитора. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконано ні попередньому кредитору, ні новому кредитору.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і його майновий стан не є підставою для відмови в позові про стягнення коштів, передбачених договором.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення в межах заявлених позовних вимог заборгованості за кредитним договором станом на 31 січня 2014 року в сумі 389503 грн.14 коп., яка складається з тіла кредиту 297649 грн.06 коп. та відсотків 91854 грн.08 коп.

Доводи апеляційної скарги зазначений розмір заборгованості не спростовують.

За час розгляду справи позивачем неодноразово надавалися розрахунки про розмір заборгованості (т.1 а.с.15,35-37,56-57,156-157, т.2 а.с.110), якими підтверджується, що заборгованість по тілу кредиту становить 297649 грн.06 коп. і є незмінною, оскільки після звернення з позовом до суду відповідач тіло кредиту не сплачував, зазначена сума відображена і в додатку до договору купівлі-продажу права вимоги.

Розмір заборгованості за процентами постійно перераховувся, оскільки за умовами договору плата за користування грошовими коштами залежить від тривалості користування ними.

Останній розрахунок надано станом на 31 січня 2014 року (т.2 а.с.100), в ньому зазначено відсотки в сумі 69369 грн.67 коп., які підтверджені попередніми розрахунками та зазначені в додатку до договору купівлі-продажу права вимоги, та нараховано відсотки за період з 26 червня 2013 року по 30 січня 2014 року за формулою - сума заборгованості х на відсоткову ставку: 365 х на кількість днів нарахування ( (297649.06 х 0,1259) : 365 х 219 = 22484, 41), всього відсотки становлять 91 854 грн.08 коп. (22484, 41 +69369,67).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Правова позиція про те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13.

Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст.264 ЦК України).

Розрахунком заборгованості підтверджується, що на погашення заборгованості за кредитним договором відповідач вносила кошти на погашення тіла кредиту востаннє 09 червня 2011 року в сумі 5779 грн.60 коп. (т.1 а.с.35-37), а на погашення процентів під час розгляду справи судомв грудні 2012-січні 2013 року в сумі 3000 грн. (т.1 а.с.156-157).

Крім того, фактичний залишок заборгованості за кредитом в сумі 303428 грн.65 коп. визначено в п.8 додаткового договору №2 від 28 жовтня 2010 року та в графіку погашення заборгованості - додатку №1 до нього, які підписані відповідачем та свідчить про визнання ним боргу (т.1 а.с.10-11). З позовом до суду банк звернувся 12 липня 2011 року (т.1 а.с.1). Наведене свідчить, що банк строк звернення з позовом до суду не пропустив.

Не відповідають матеріалам справи доводи відповідача про зміну підстав та предмету позову. Позовною заявою підтверджується, що позивач просив стягнути заборгованість, яка складається з тіла кредиту, відсотків та пені (т.1 а.с.1-3), остаточно просив стягнути заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків (т.2 а.с.109). Відмова позивача від сплати пені права відповідача не порушує.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав невідповідності його Закону України «Про захист прав споживачів (т.1 а.с.172-176). Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2013 року її позов задоволено частково, визнано недійсними пункти 2.8 і 4.9 кредитного договору щодо обов'язкового страхування предмета іпотеки та встановлення пені у розмірі подвійної облікової ставки, в позові про визнання договору недійсним в цілому відмовлено (т.2 а.с.45-47). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду відмовлено (т.2 а.с.95-96). Зазначеним спростовуються доводи відповідача про порушення банком її прав споживача при укладенні договору та недійсність кредитного договору.

Правильним є посилання суду на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідач на підтвердження своїх заперечень на позов не надав ніяких доказів, зокрема, своїх розрахунків щодо розміру заборгованості, квитанцій про сплату кредитних коштів, неможливості погашення кредиту із-за зміни рахунків, доказів невідповідності примірника кредитного договору, який є в матеріалах справи, примірнику кредитного договору, що є в неї.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування в цій частині не встановлено.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Рішенням суду з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 3895 грн. 03 коп., однак такий розмір судового збору не відповідає як обставинам справи, так і нормам матеріального права.

Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 3091 грн. 54 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. (т.1 а.с.16), при збільшенні позовних вимог 27 лютого 2013 року доплатив судовий збір 1621 грн. (т.1 а.с.158), повернуто судовий збір ухвалою від 04 квітня 2012 року 854 грн.65 коп. (т.1 а.с.77). Позов задоволено на суму 389503 грн. 14 коп., проте відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовну заяву майнового характеру не може перебільшувати трьох розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 3654 грн.

За таких обставин рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу судовий збір 3654 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.3 і п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2014 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір 3654 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: