АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/2-319/11 22-ц/774/864/К/15
Справа № 413/2-319/11 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/864/К/15 Водопянов С.М.
Категорія 20 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Савіної Г.О.

при секретарі: Голуб О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року та ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Жовтневої у місті ради м. Кривого Рогу до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Друга Криворізька Державна нотаріальна контора про визнання довіреності частково недійсною, визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2008 року позивач ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_2 (нині, згідно свідоцтва про шлюб від 17.11.2012 року /т.1 а.с.150/ серія НОМЕР_1 - ОСОБА_2) про визнання договору доручення частково недійсним, визнання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 у позові зазначив, що він проживає за адресою; АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його бабуся ОСОБА_8, яка мешкала за адресою; АДРЕСА_2.

Він є спадкоємцем майна померлої першої черги, а саме; квартири за адресою; АДРЕСА_2, так як його мати ОСОБА_9 померла - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Він звернувся для отримання спадщини у Другу Криворізьку Державну нотаріальну контору однак у видачі свідоцтва про право власності на спадок державним нотаріусом йому було відмовлено. Нотаріус запропонувала йому звернутися до суду с заявою про встановлення факту родинних стосунків. Дізнавшись про це, його знайома, відповідачка в справі - ОСОБА_2., запропонувала йому свої послуги в отриманні свідоцтва про право на спадок, вказавши, що у неї є знайомі у суді, а з нотаріусом вона підтримує дружні стосунки.

Він погодився з пропозицією відповідачки, і 01 квітня 2005 року дав їй довіреність, яку зареєстрував у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі за реєстром № 2-916. Відповідачка дійсно має дружні стосунки з державним нотаріусом Тимошиною О.В., так як довіреність останньою була видана поза чергою на прохання ОСОБА_2. Нотаріус швидко оформила видачу довіреності, тому він не зміг в повному обсязі ознайомитися з текстом довіреності і був вимушений її підписати не вникаючи в суть договору.

Згідно установленої домовленості між ним і відповідачкою ОСОБА_2., він передав останній усі документи які стосуються отримання свідоцтва на право на спадщину, а саме; свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про смерть бабусі ОСОБА_8, свідоцтво про смерть матері ОСОБА_9, свідоцтво про смерть дядька.

А ОСОБА_2. зобов'язалась від його імені звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних стосунків, отримати копію рішення по справі, та на підставі рішення суду отримати у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на його ім'я.

Після виконання вище вказаних дій, згідно їх домовленості, відповідачка була зобов'язана повернути йому свідоцтво про право на спадщину на його ім'я, а саме; квартири за адресою; АДРЕСА_2, довіреність, строк якої не закінчився, та всі належні йому документи які він передавав їй для отримання свідоцтва, вказані вище. Після виконання зобов'язань по зазначеному договору відповідачкою в справі, він зобов'язався сплатити їй, тобто ОСОБА_2., винагороду за виконання зазначених дій. При цьому він не доручав останній продавати спадкове майно,- вказану квартиру.

Однак відповідачка ОСОБА_2., в потай від позивача, не ставлячи його до відома, отримала рішення суду, та на його підставі отримала завірене у Другій Криворізькі Державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім'я від 27 червня 2006 року, спадкова справа № 782, реєстраційний номер № 2-3735.

22 липня 2006 року, відповідачка, всупереч їх домовленості, продала від його імені ОСОБА_4 спадкове майно, а саме; квартиру, розташовану за адресою; АДРЕСА_2. На підставі цього договору купівлі-продажу, від 22 липня 2006 року за реєстраційним номером № 2-4271 який завірив державний нотаріус Другої Криворізької Державної нотаріальної контори Тімошина О.В. Вищевказане спадкове майно - спірну квартиру, ОСОБА_2 отримала 26 серпня 2006 року у свою власність згідно договору дарування від ОСОБА_4, і цей договір дарування було завірено тим же державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., 26 серпня 2006 року, номер у реєстрі № 2-4839.

У зв'язку із смертю позивача ухвалою суду від 18 листопада 2013 року залучено до участі у справі в якості позивача Територіальну громаду в особі Виконавчого комітету Жовтневої у місті ради міста Кривого Рогу.

Уточнивши позовні вимог в останній їх редакції позивач просив визнати частково недійсним договір доручення у частині продажу спадкового майна, а саме,- квартири розташованої за адресою; АДРЕСА_2, зареєстрований у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі, державним нотаріусом Тімошиною О.В. за реєстром № 2-916 від 01 квітня 2005 року.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22 липня 2006 року реєстраційний номер якого № 2-4271 завірений у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі, державним нотаріусом Тімошиною О.В., за яким ОСОБА_2. від мого імені, тобто - ОСОБА_6, продала квартиру третій особі по справі, - ОСОБА_4, розташовану за адресою; АДРЕСА_2

Визнати недійсним договір дарування від 26 серпня 2006 року реєстраційний номер якого № 2-4839 завірений у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі, державним нотаріусом Тімошиною О.В. за яким, - ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2. квартиру розташовану за адресою; АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2. повернути документи які належать позивачу, а саме: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про смерть бабусі ОСОБА_8, свідоцтво про смерть матері ОСОБА_9, свідоцтво про смерть дядька.

Рішенням суду від 05 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним договір доручення у частині продажу спадкового майна, а саме; - квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрований у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі державним нотаріусом Тимошиною О.В. за реєстром №2-916 від 01.04.2005 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 липня 2006 реєстраційний № 2-4271 зареєстрований у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі, державним нотаріусом Тимошиною О.В. за яким ОСОБА_2 за довіреністю від імені ОСОБА_6 продала квартиру відповідачу по справі ОСОБА_4, розташовану за адресою: АДРЕСА_4.

Визнано недійсним договір дарування від 26 серпня 2006 року, реєстраційний номер 2-4839, зареєстрований у Другій Криворізькій нотаріальній конторі, державним нотаріусом Тимошиною О.В., за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_5.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду від 05.06.2014 року та ухвали від 18.11.2013 року посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_2 вважає, що немає законних підстав для визнання недійсним договору доручення, оскільки ОСОБА_6 добровільно підписав вказаний договір, що посвідчено нотаріально, немає правових підстав для скасування договору купівлі-продажу, оскільки покупець ОСОБА_4 є чесним покупцем.

Крім того, кримінальне переслідування стосовно неї припинено на підставі постанови у зв'язку із відсутністю в діянні складу злочину.

Ухвала суду від 18.11.2013 року підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що Виконком Жовтневої райради не є правонаступником позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 маючи право на спадок - квартиру, розташовану за адресою: місто Кривий Ріг, АДРЕСА_2, змушений був для його отримання звертатись до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу про встановлення факти родинних стосунків.

В цей час, його знайома - відповідачка в справі ОСОБА_2. запропонувала йому свої послуги в збиранні та оформлені документів. Між ними, як вказав у позові ОСОБА_6 була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_2. він надасть довіреність з метою представництва його інтересів у суді та в нотаріальній конторі. ОСОБА_2. згідно вказаної домовленості повинна отримати рішення у суді, а потім отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на його - ОСОБА_6 ім'я.

ОСОБА_6 у позові стверджує, що домовленості між ним та ОСОБА_2. щодо продажу нею спірної квартири не було. Однак, відповідачка у справі, скориставшись тим, що надана їй позивачем ОСОБА_6 довіреність надавала їй можливість розпорядитися цієї квартирою, вона всупереч зазначеній домовленості, як стверджує позивач ОСОБА_6 у своїх поясненнях та протоколах його допиту по кримінальній справі порушеній відносно ОСОБА_2., заволоділа його майном, - квартирою, шахрайським способом.

Тривалий час, як свідчать письмові докази надані суду та долучені до цієї справи, відносно ОСОБА_2. тривав розгляд кримінальної справи Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу за заволодіння декількома квартирами шахрайським способом, у тому числі і спірною квартирою АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі. Вона була засуджена за ст. 190 ч.3 КК України до реального відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, однак, своєю ухвалою Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України, від 20 листопада 2012 року скасувала вироку суду на направила цю справу на нове розслідування прокурору міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що кримінальна справа за епізодом щодо спірної квартири, провадженням зупинена, у зв'язку зі смертю потерпілого ОСОБА_6. Слідчим направлено до суду пояснення та протоколи допитів ОСОБА_6, у яких той, неодноразово та послідовно зазначає на скоєння відносно нього відповідачкою у справі ОСОБА_2. злочину, - а саме; заволодіння його квартирою, вказаною вище, шляхом шахрайства.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у наданих суду письмових доказах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови «Про судову практику про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978 року, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 маючи право на спадок, а саме: квартиру, розташовану за адресою: місто Кривий Ріг, АДРЕСА_2, надав ОСОБА_2. 01 квітня 2005 року довіреність, яка зареєстрована у Другій Криворізькій Державній нотаріальній конторі за реєстром № 2-916.

Згідно вказаної довіреності (а.с.19) ОСОБА_6 надав ОСОБА_2. повноваження користуватися та розпоряджатися усім його майном, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, бути його представником з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання на його ім'я або відчуження від його імені (продаж, міна, тощо) здачі в оренду, передачі в заставу, а також вчинення будь-яких інших дій щодо належного йому нерухомого майна.

На думку колегії суддів висновки суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_2. скоїла відносно ОСОБА_6 злочин, - а саме; заволоділа належною йому квартирою шляхом шахрайства є безпідставними, оскільки, згідно відповіді Начальника СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Потапова В.Б. від 21.09.2015 року, слідчим СВ КМУ Лопух Г.В. 10.02.2014 року винесено постанову про припинення кримінального переслідування відносно ОСОБА_2 в частині скоєного нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України у відношенні ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, матеріалами справи не встановлено, що існують підстави для визнання доручення ОСОБА_6 від 01.04.2005 року частково недійсним та відповідно визнання недійсними договору купівлі-продажу від 22.07.2006 року та договору дарування від 26.08.2006 року, тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга відповідача в частині скасування ухвали суду першої інстанції від 18.11.2013 року, оскільки посилання на те, що Виконком Жовтневої райради не є правонаступником позивача є безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язані, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої сторони на будь-якій стадії цивільного процесу.

Таким чином, суд першої інстанції, у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, залучив до участі в справі в якості правонаступника після смерті позивача територіальну громаду в особі виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, тому ухвала суду від 18.11.2013 року скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Жовтневої у місті ради м. Кривого Рогу до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Друга Криворізька Державна нотаріальна контора про визнання довіреності частково недійсною, визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсним - відмовити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий:

Судді: