Справа №705/5596/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року позивач звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В позові позивач вказує, що 16 червня 2015 року між сторонами у справі було укладено договір позики №15/16.1, згідно якого позивач передала відповідачу в борг готівкою грошові кошти в сумі 15 000 грн. з терміном повернення до 30 червня 2015 року. Позивач в позові вказує, що договір між сторонами укладався у письмовій формі. На підтвердження умов укладеного договору відповідач написав розписку та передав позивачу ОСОБА_1 свій паспорт. Позивач в позові також вказала, що формально не заперечуючи своїх боргових зобовязань, що втікають з умов укладеного між сторонами договору позики, відповідач фактично ухиляється від їх виконання, внаслідок чого борг досі не повернуто в повному обсязі ( відповідач за вказаний період часу лише частково повернув кошти в сумі 4 000 грн.), не зважаючи на неодноразові звернення до позивача з проханням повернути борг. Також в позові вказано, що за умовами укладеного договору позики п. 6.2. позичальник взяв на себе зобов»язання при порушенні строку повернення коштів сплатити позикодавцю штраф в розмірі 50% від не повернутої суми за кожен місяць прострочення. Оскільки позичальник добровільно не виконує взяті на себе зобов»язання, позивач змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь 27 500 грн з яких 11 000 грн це сума основного боргу та 16 500 грн. це відсотки від неповернутої суми за три місяці прострочення. Також в позові ставиться питання про стягнення з відповідача судових витрат.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на зазначені в ньому обставини та просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в 27 500 грн. з яких 11 000 грн це сума основного боргу та 16 500 грн. це відсотки від неповернутої суми за три місяці прострочення і витрати за сплату судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав і вказував, що між ним і позивачем по справі ОСОБА_1 існують зовсім інші правові відносини ніж вказано в позові. Він пояснив, що грошей вона йому ніяких не позичала. Він працює на посаді директора в ТОВ «Граніт» і кран ТОВ «Граніт « працював на елеваторі та крановщик домовився, що їх кран буде стояти на базі ОСОБА_3, де працює бухгалтером позивач ОСОБА_4 стоянку крана йому було нараховано до сплати «позахмарну» суму 15 000 грн., а у разі не сплати - йому погрожували взагалі не повернути кран. Тому він був змушений визнати необхідність оплати відповідної суми коштів і на підтвердження факту проведення проплати між ним і бухгалтером ОСОБА_3, яка є позивачем по справі, було укладено відповідний договір позики і він власноручно написав її відповідну розписку, яка нею приєднана до матеріалів справи. При цьому будь-яких документів на підтвердження факту існування між сторонами правовідносин з приводу зберігання транспортного засобу, позивачем суду надано не було і не ставилось питання про їх витребування. Одночасно він, як директор відповідного підприємства, в судовому засідання в своїх поясненнях підтвердив, що у «крановщика « не було повноважень на укладення договору з приводу зберігання транспортного засобу. Також відповідач підтвердив, що ним ОСОБА_1 були повернуті кошти в сумі 4 000 грн. ( 2000 грн. разово і двічі по 1 000 грн. на загальну суму 4 000 грн). При цьому в судовому засіданні відповідач категорично заперечував факт передачі йому коштів ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно договору позики №15/16.01 від 16 червня 2015 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000 грн. В договорі вказано, що договір позики є безпроцентним. Згідно положень п. 6.2. відповідного договору позики при порушенні позичальником строку повернення позики ( п 4.2. 30 червня 2015 року ) він повинен сплатити позичальнику штраф у розмірі 50% від неповернутої суми за кожен місяць прострочки.

Згідно розписки долученої до матеріалів справи в оригіналі ОСОБА_2 позичив ( « … отримав позику …» ) у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000 грн.

Під час огляду в судовому засіданні оригіналів договору позики і розписки відповідач підтвердив, що вказані документи ним підписувались і що розписка ним власноручно була написані в приміщенні офісу, де працює ОСОБА_1 на 210 км. Автодороги «Київ-Одеса».

Сторони в судовому засіданні підтвердили факт часткового повернення коштів в сумі 4 000 грн.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження факту укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд дослідивши в судовому засіданні оригінал договору позики №15/16.01 від 16 червня 2015 року та оригінал розписки , встановив, що відповідні документи містять найменування сторін зобов»язання ( позикодавця та позичальника) , грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника Тобто вказані документи свідчать, що між сторонами зобов»язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст.. 1064 ЦК України.

ОСОБА_4 таких обставин суд вбачає підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми боргу в сумі 11 000 грн.

В іншій частині, що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 16 500 грн. відсотків від неповернутої суми за три місяці прострочення, позов підлягає до часткового задоволення.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу.

Позичальник порушив свої зобов'язання за вказаним договором та не виконав їх належним чином, в зв'язку з чим позивачем проведено нарахування штрафу , відповідно до умов укладеного договору позики.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки (штрафу) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними умовами можна вважати ступінь виконання зобов»язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін /не тільки боржника/, які заслуговують на увагу.

У даному випадку, відповідачем ОСОБА_2 вживались заходи до погашення боргу і ним було частково погашено борг та при цьому в судовому засіданні він вказував, що як тільки з ним розрахуються по роботах, які були виконані підприємством , де він працює директором, він зразу ж поверне кошти позивачу, а тому суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру штрафу , яку просить стягнути позивач, до 11 000 грн., що не суперечитиме положенням ч. 3 ст. 551 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16,509, 526, 536, 551, 610, 611, 624, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10,11, 58-60, 88,208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень та штраф у зв язку порушенням боржником зобовязань, у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень, відповідно до укладеного договору позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 389,76 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко