Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Алексіоглу Т.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча , третя особа : ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат -

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ ММК ім.. Ілліча, третя особа : ОСОБА_3 з позовом про скасування наказу , поновлення на роботі , оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат , де зазначив, що з 23 листопада 1994 року він працював у цеху шлакопереробки ПАТ ММК ім.. Ілліча водієм. Наказом № 28-ку від 11 червня 2015 року він був звільнений за порушення трудової дисципліни за п. 8 ст. 40 КЗпП України. Вважав звільнення незаконним , оскільки за час роботи на підприємстві до нього не було жодного зауваження та дисциплінарного стягнення. Випадок,що стався у квітні 2015 року не розглядався на засідання профспілкового комітету , його не запрошували при вирішенні питання щодо його звільнення, тому він був позбавлений можливості надати свої пояснення , не враховано,що у нього на утриманні знаходиться хвора мати. Про своє звільнення він дізнався в день звільнення - 11 червня 2015 року. Разом з тим, у квітні та травні 2015 року він отримував премію, що йде всупереч наказу про звільнення. Враховуючи вищевикладене , просив скасувати наказ № 28-ку від 11 червня 2015року та поновити його на посаді водія у ПАТ ММК ім.. Ілліча, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати у сумі 2500 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив,що він 20 років пропрацював на підприємстві відповідача та до нього жодного разу не було зауважень, його звільнення було незаконним, оскільки він крадіжку не скоював. 30 березня 2015 року він був затриманий наприкінці робочої зміни зі згортком лому меді, був складений протокол. 5 травня 2015 року він був присутнім у судовому засіданні , де розглядалося питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Постанову суду він не оскаржував та сплатив штраф,визначений судом. В подальшому його за порушення трудової дисципліни позбавили премії .Вже під час знаходження його позову в суді , він звертався щодо оскарження постанови суду, але йому було відмовлено в зв'язку зі спливом строків на оскарження. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки не було надано згоди профспілкового комітету на його звільнення, а також не було враховане те,що у нього на утримання знаходиться хвора літня мати, а він - єдиний годувальник. Просив позов задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності, позов підтримала та пояснила,що з етичних міркувань позивач не оскаржував постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, в наступний час він не має змоги працевлаштуватися через запис у трудовій книжці, позивач був членом профспілки, між тим його звільнили без згоди профспілкового комітету. Випадок трапився 30 березня 2015 року, але за березень, квітень та травень 2015 року позивач отримував премію, та позбавили його премії лише в червні 2015 року. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача - Бублік Л.О., що діяла на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 1994 року позивач працював у цеху шлакопереробки водієм. Наказом по комбінату № 28-ку від 11.06.2015 року він був звільнений за п. 8 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, а саме за скоєння дрібної крадіжки, що було встановлено постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14.05.2015 року, що набрала законної сили. При його звільнені були дотримані всі вимоги діючого законодавства , тому вважала позов необґрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню. Просила у позові відмовити.

Третя особа - ОСОБА_2 до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності та письмові пояснення, де зазначив,що вважає звільнення ОСОБА_1 законним та просив у позові відмовити.( а.с.45-46).

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 224 від 21 листопада 1994 року позивача було прийнято водієм у цех шлакопереробки ПАТ ММК ім. Ілліча. Наказом № 28- ку від 11 червня 2015 року його було звільнено за порушення трудової дисципліни, а саме за скоєння дрібної крадіжки( 1 кг. лому меді), встановленої набраною законної сили 14.05.2015 року постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя, за п. 8 ст. 40 КЗпП України.( а.с.34,35). Не погоджуюсь зі звільненням, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат .

При вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходив з наступного.

Згідно п.8) ст. 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі : вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) судам належить мати на увазі, що відповідно до п.8 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган вправі розірвати

трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи

розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого

вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до

компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення

або застосування заходів громадського впливу ,незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання. Відповідно до ст.148 КЗпП трудовий договір може бути розірвано з зазначених підстав не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили вироком суду чи дня прийняття постанови про

накладення адміністративного стягнення або заходів громадського

впливу за вчинення крадіжки , не враховуючи часу звільнення

працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або

перебування його у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 5 травня 2015 року, яка набрала законної сили 15 травня 2015 року , ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП, а саме за скоєння дрібної крадіжки майна ММК ім.. Ілліча та йому було призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.. який він сплатив. На підставі цієї постанови, відповідач, у передбачений ст.. 148 КЗпП України місячний строк видав наказ № 28-ку від 11.06.2015 р. про звільнення позивача за п. 8 ст. 40 КЗпП України.

Оспорюючи законність наказу № 28-ку від 11.06.2015 р. позивач та його представник посилались на те, що питання про його звільнення не розглядалося на засіданні профспілкового комітету та відповідачем не було враховано наявність на його утриманні хворої літньої матері.

Статтею 43- 1 КЗпП України передбачено , що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, в тому числі : звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна власника, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Таким чином, звільнення робітника за п. 8 ст. 40 КЗпП України відбувається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) .

Що стосується посилання позивача на неврахування відповідачем при його звільненні особливих сімейних обставин, суд зазначає,що питання застосування конкретного стягнення є правом відповідача.

Відповідно до ст.. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни , у відповідності до вимог ст.. 147 КЗпП України до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

П. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України , де передбачені підстави припинення трудового договору , зазначено ,що така підстава може бути , в тому числі з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) .

Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ № 28- ку від 11 червня 2015 року був виданий відповідачем у відповідності до вимог діючого законодавства і підстав для його скасування немає.

Посилання позивача та його представника на те,що позивач за березень, квітень та травень 2015 року отримував премію, ніяким чином не впливають на законність звільнення останнього за п. 8 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням № 403 від 31 березня 2015 року по ЦШП ПАТ ММК ім.. Ілліча, було запропоновано позбавити 100 % премії ОСОБА_1 за порушення пропускного режиму на комбінаті, про що свідчать відомість та розрахункові листи.( а.с.82, 83).

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в позові, та у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, немає підстав для відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 40, 43-1, 139, 147, 148 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) , ст..ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча , третя особа : ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова