Справа № 344/7854/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2509/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, стягнення судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України в особі Івано-Франківської філії ДП «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі Івано-Франківської філії ДП «Інформаційний центр», про визнання застави припиненою, зобовязання зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, за апеляційними скаргами ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ «Фідобанк» (правонаступник ПАТ «Ерсте Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2Б та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.11.2007 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 34 480,00 доларів США, з відсотковою ставкою 10,99% річних та з кінцевим терміном повернення до 08.11.2014 року.

ОСОБА_2 неналежно виконував умови договору, у звязку з чим, станом на 15.04.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 15 148,74 доларів США та 7915,96 грн., що еквівалентно195 541 грн.60 коп.

Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 02.09.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля марки SUZUKI, моделі Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 09.11.2007 року у розмірі 195 541 грн.60 коп., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, що належить ОСОБА_3, а саме - автомобіль марки SUZUKI, моделі Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року. Способом реалізації предмета застави визначити проведення прилюдних торгів. Початкову вартість визначити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи який вказав, що у серпні 2009 року між ним та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено договір поруки.

За умовами договору ОСОБА_3 як поручитель зобовязувався частково відповідати перед ПАТ «Ерсте Банк» за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 09.11.2007 року. Згідно п.2.1 договору поруки зміст забезпеченого порукою зобовязання обмежувався сплатою 20 000 доларів США. Дане зобовязання ОСОБА_3 як поручитель виконав, що підтверджується довідкою від 25.12.2012 року, виданою ПАТ «Ерсте Банк».

Також 02.09.2011 року між ним та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля марки SUZUKI, моделі Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року.

Згідно п.5.1 договору застави цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до повного виконання заставодавцем своїх зобовязань по кредитному договору, або до настання одного із випадків, передбачених ст.ст. 28,29 Закону України «Про заставу».

Він вважав, що його зобовязання по кредитному договору від 09.11.2007 року складались з виконання договору поруки від 10.08.2009 року. Оскільки зобовязання по договору поруки ОСОБА_3 виконав, то відповідно до п.5.1 договору застави його зобовязання по заставі також припинились, тому просив суд: визнати договір застави припиненим та зобовязати зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 09.11.2007 року в сумі 195 541 грн.60 коп., з них: 13 134,75 доларів США основний борг за кредитом; 2 013,99 доларів США заборгованість по нарахованих та не сплачених відсотках; 6 738 грн. 74 коп. пеня за прострочення користування кредитом; 1 177 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Також стягнуто 1955 грн.42 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ПАТ «Фідобанк» не погодився з таким рішенням та звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду в частині відмови у зверненні стягнення на заставне майно транспортний засіб. Апелянт вважає, що суд правильно встановивши обставини справи та норми, що їх регулюють, невірно застосував їх до даних правовідносин. Зокрема, чинним законодавством України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на заставлене майно у випадку невиконання боржником своїх зобовязань. Відповідно до ст.20 ЦК України та положень ЦПК України позивач на власний розсуд вибирає спосіб захисту свого права. В передбачений законом спосіб ПАТ «Фідобанк» скористався своїм правом та звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в тому числі і шляхом звернення заставленого майна.

Однак, стягнувши заборгованість з відповідача ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що позивач не довів суду, що порушення зобовязання за кредитним договором позичальником завдає збитків заставодержателю і змінює обсяг його прав.

Апелянт не погоджується з таким висновком і зазначає, що банк не звертався до суду з позовом про стягнення збитків, а про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак апелянт вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, та просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким звернути стягнення на заставне майно, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав оцінки умовам договору застави, зокрема пунктом 5.1. договору передбачено підстави припинення договору застави. Апелянт вважає, що належне виконання ним договору поруки, а саме сплата ним 20 000 доларів США є підставою для припинення договору застави.

Просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним позовом задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта банку вимоги скарги підтримав в повному обсязі, вимоги скарги ОСОБА_3 не визнав.

Представник апелянта відповідача та позивача за зустрічним позовом вимоги апеляційної скарги позивача за первинним позовом не визнав, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 не підтримує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Фідобанк» підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 до відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 09.11.2007 року між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є позивач - ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0321/73/06502, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 34 480,00 доларів США, з відсотковою ставкою 10,99% річних та з кінцевим терміном повернення до 08.11.2014 року (а.с.5-10).

02.09.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, умовами якого встановлено, ще цей договір застави забезпечує вимоги заставодержателя - ПАТ «Ерсте Банк», що витікають із кредитного договору від 09.11.2007 року №014/0321/73/06502 (а.с.11).

В забезпечення виконання кредитних зобовязань заставодавець ОСОБА_3 передає у заставу належний йому автомобіль марки SUZUKI, модель Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР м.Івано-Франківськ 01.09.2011 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САК 048108, видане ВРЕР м.Івано-Франківськ 01.09.2011 року.

Пунктом 1.3 вартість предмета застави оцінено сторонами в сумі 193 500 грн.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 15.04.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 15 148,74 доларів США та 7915,96 грн., що еквівалентно195 541 грн.60 коп. З них: 13 134,75 доларів США основний борг за кредитом; 2 013,99 доларів США заборгованість по нарахованих та не сплачених відсотках; 6 738 грн. 74 коп. пеня за прострочення користування кредитом; 1 177 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків (а.с.19-22).

Листом від 21.03.2014 року № 21-4-0-2/115-117 ПАТ «Фідобанк» направив на адресу боржника ОСОБА_2 та копію заставодавцю ОСОБА_3 повідомлення-вимогу, якою боржника було попереджено про те, що у випадку невиконання ним протягом тридцяти днів боргових зобовязань за кредитним договором від 09.11.2007 року, банк буде змушений вжити заходів примусового стягнення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на майно,кошти та всі інші активи, що належать ОСОБА_2 на правах власності незалежно від способу їх набуття. (а.с.17).

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» в частині звернення стягнення на предмет застави (автомобіль марки SUZUKI, модель Grand Vitara 2.7), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що порушення зобовязання по кредитному договору позичальником завдає збитків заставодержателю і змінює обсяг його прав. Відтак така вимога позивача є передчасною і задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо

допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Проте матеріали справи не містять доказів, які підтверджують такий висновок суду. З огляду на те, що наведена норма має оціночний характер, доказів, які б вказували на встановлення судом таких обставин в ході розгляду справи в матеріалах справи немає.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, ПАТ « Фідобанк» звернувся з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та про звернення стягнення на предмет застави, тобто про одночасне стягнення суми боргу як з боржника, так і з майнового поручителя.

Суд першої інстанції вирішив вимогу про стягнення заборгованості за кредитом і в цій частині банк рішення суду не оскаржує.

Як зазначено в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна Верховного суду України (позицію відображено в листі від 01.02.2015 р) одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним.

У відповідності до положень ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на заставне майно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову з наведених підстав.

Твердження представника відповідача - позивача за зустрічним позовом щодо наявності підстав для визнання договору застави неукладеним в силу відсутності на час укладення згоди щодо реального розміру основного зобовязання, не заслуговують на увагу, оскільки такої вимоги сторона не заявляла в суді першої інстанції та суд не давав їй оцінку. Тоді як за змістом п.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності правових підстав для припинення договору застави, оскільки зобовязання за кредитним договором не виконані. Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Так, судом встановлено, що 10.08.2009 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №014/0321/73/06502/2, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязався частково відповідати за виконання ОСОБА_2 кредитного договору від 09.11.2007 року в межах суми 20 000 доларів США (а.с.70-71).

02.09.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу (автомобіль марки SUZUKI, модель Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1) для забезпечення вимоги заставодержателя, що витікають із кредитного договору від 09.11.2007 року №014/0321/73/.

Відповідно до п.п.2.2, 5.1 договору застави, зобовязання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, інші платежі, штрафні санкції у випадку їх нарахування, та витрати, повязані з виконанням зобовязань, передбачені кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до повного виконання заставодавцем своїх зобовязань по кредитному договору, або до настання одного з випадків, передбачених ст.ст.28,29 Закону України «Про заставу».

На момент звернення ОСОБА_3 до суду із зустрічним позовом жодна із передбачених законом та договором підстав припинення застави ОСОБА_3 не доведена.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПУАТ «Фідобанк» та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПУАТ «Фідобанк» задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет застави скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет застави, що належить ОСОБА_3, а саме - автомобіль марки SUZUKI, моделі Grand Vitara 2.7, випуску 2007 року відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_4