АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватне акціонерне товариство «Дніпроінмед», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, мотивуючи тим, що він є власником автомобіля марки КІА «CERATO», реєстраційний номер НОМЕР_1, який зазнав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 січня 2015 року.

Вказував на те, що постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_3 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст.124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави 340 грн.

Зазначав, що фактична вартість відновлювального ремонту його автомобіля склала 11.920 грн.

Посилаючись на те, що 21 квітня 2015 року приватне акціонерне товариство «Дніпроінмед» (далі ПрАТ «Дніпроінмед») за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0167542 від 25 листопада 2014 року виплатила страхове відшкодування в розмірі 9.000 грн., просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 3.642 грн.09 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5.000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1.000 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку(ч.2 ст.1187 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди(ч.3 ст.386 ЦК України).

У п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26 березня 2013 року ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки KIA «CERATO», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.9).

08 січня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2, по вул.Чайковського у м.Першотравенську Дніпропетровської області біля будинку №33 не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки KIA «CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області в справі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф (а.с.8).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно полісу №АІ/0167542 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач ОСОБА_3 уклав договір обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності з страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія "Дніпроінмед» строком дії з 26 листопада 2014 року до 25 листопада 2015 року включно (а.с.11).

15 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду в порядку ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземні транспортних засобів» (а.с.12-13).

Відповідно до заяви про страхове відшкодування позивач звернувся до ПрАТ СК «Дніпроінмед» з вимогою про сплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що розмір заподіяної йому шкоди - страхового відшкодування складає 9.000 грн. (а.с.59)

Зазначену суму ПрАТ СК «Дніпроінмед» виплатила позивачу повністю.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача 1.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмови, виходячи з того, що згідно заяви про страхове відшкодування, поданої позивачем, та договору про виплату страхового відшкодування, укладеного 08 квітня 2015 року між позивачем та ПрАТ СК «Дніпроінмед», сторони за взаємною згодою оцінили розмір шкоди заподіяної позивачу в сумі 9.000 грн., яка і була йому виплачена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст.13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до ст.З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню, відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування". У разі, коли страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи, потерпілий вправі звернутися безпосередньо до завдавача шкоди з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.33 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди,письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

З полісу №АІ/0167542 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 уклав договір обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності з страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія "Дніпроінмед» строком дії з 26 листопада 2014 року до 25 листопада 2015 року включно.

Згідно п.4 зазначеного полісу ліміт відповідальності - страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілого складає 50.000 грн.

Витрати, які просить стягнути позивач включені до складу страхового відшкодування та не перевищують встановлений ліміт відповідальності страховика.

Позивач у своїй заяві зазначив, що розмір заподіяної йому шкоди складає 9.000 гривень.

Пунктом 4 копії договору про виплату страхового відшкодування від 08 квітня 2015 року, який власноручно підписаний позивачем, також підтверджується, що сума у розмірі 9.000 грн., яка сплачується страховиком, згідно умов договору є абсолютно достатньою та відшкодовує усі витрати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,315,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4