Провадження № 2/761/7304/2015
У Х В А Л А

27 липня 2015 року Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Малинников О.Ф. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відділення № 198 філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа Управління Національного банку України в Сумській області про захист прав споживача та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відділення № 198 філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа Управління Національного банку України в Сумській області про захист прав споживача та стягнення коштів.

Відповідно до пп. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач у позовних вимогах просила:

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 належні їй кошти на підставі заяви-анкети у розмірі 5238,91 доларів США.

Так, згідно із ст.533 ЦК України про валюту виконання грошового зобов'язання зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. (ч.1) Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.2).

Таким чином позивачу необхідно зазначити еквівалент суми в національній валюті, яку позивач просить стягнути.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що вони не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

Так, у позовній заяві позивач посилається на положення п. 7 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого від сплати судового збору звільняються, серед іншого, споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, посилання позивача на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" є безпідставними, оскільки, вирішити спір позивач просить саме на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України, а не Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають з договору банківського вкладу та не є предметом регулювання Закону України "Про захист прав споживачів", а врегульовані § 3 "Банківський вклад" глави 71 Цивільного кодексу України та Законом України "Про банки та банківську діяльність". Зокрема ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України "Про захист прав споживачів".

Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу(депозиту) аж ніяк не можуть розглядатися як "вартість робіт (послуг)" та/або "загальна вартість замовлення", а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять "вартість робіт (послуг)" та/або "загальна вартість замовлення" у сенсі положень ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відтак, виходячи із змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник саме на підставі договірних відносин, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України "Про захист прав споживачів" і тому до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

Таким чином, спір, який виник між сторонами має майновий характер.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв, які подаються до суду, немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто, 243 грн. 60 коп., а із позовних заяв, які подаються до суду, майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 грн. 60 коп.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654 коп. 00 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відділення № 198 філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа Управління Національного банку України в Сумській області про захист прав споживача та стягнення коштів - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали та попередити що у разі невиконання ухвали у визначений термін, позовна заява буде вважатися неподаною.

Суддя : Малинников О.Ф.