АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» про визнання договорів трудовими, стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року,

встановила:

19.06.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати договори про надання послуг б/н від 19.03.2014 р., 19.04.2014 р., 01.05.2014 р., 01.06.2014 р., 01.07.2014 р., 01.08.2014 р., 01.09.2014 р., 01.10.2014 р., 01.11.2014 р., 01.12.2014 р., 01.01.2015 р., 01.02.2015 р., 01.03.29015 р., 01.04.2015 р., укладені між ним та Публічним акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» (далі - ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ») трудовими договорами, що укладені на невизначений строк. Також просив стягнути з ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ» на його користь невиплачену заробітну плату, починаючи з 01.05.2015 р. по теперішній час, зобов'язати відповідача внести запис про прийом на роботу з 19.03.2014 року до трудової книжки та зберігати місце роботи й виплачувати заробітну плату протягом строку служби, до дня фактичної демобілізації.

Посилався на ті підстави, що за період з березня 2014 року по квітень 2015 року між ним та відповідачем 14 разів щомісяця переукладались договори про надання послуг електромонтера та слюсаря-сантехніка на одних і тих же умовах та на один і той самий вид робіт. Оскільки щоденне виконання посадових обов'язків електромонтера та слюсаря-сантехніка, необхідність дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, подання заяви про надання відгулів за раніше відпрацьований час, виконання роботи у встановлений на підприємстві робочий час, зазначення в договорі не конкретної роботи та/або послуги, а посади згідно класифікатора професій, надання довідки про доходи та щомісячне надання розрахункових листів, проведення інструктажів та надання допусків з охорони праці та пожежної безпеки, як слюсарю-сантехніку (оперативному працівнику) підприємства є свідченням того, що між ним та відповідачем фактично склалися трудові відносини, які протиправно були оформлені, як цивільно-правові відносини, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував укладені договори, як цивільно-правові, а не як трудові. Так, результатом роботи позивача було щоденне виконання посадових обов'язків електромонтера та слюсаря-сантехніка з 9.00 год. до 18.00 год., з вихідними - субота та неділя. На надання відпустки та відгулів, виконання роботи за сумісництвом до адміністрації подавалися відповідні заяви.

При цьому судом не було враховано, що акти здачі-приймання послуг відповідач складав самостійно в останній робочий день календарного місяця. Жоден акт не містить переліку та об'єму виконаних робіт. Крім цього, в укладених договорах не передбачено строк виконання робіт (надання послуг), а лише передбачено строк дії договору.

Підтвердження обставин, які роблять неможливим укладення трудового договору на невизначений строк, покладається на роботодавця. У разі не доведення роботодавцем таких обставин слід вважати, що трудовий договір укладено на невизначений строк.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що надана до апеляційної скарги копія трудової книжки позивача підтверджує безпідставність позовних вимог, оскільки свідчить про те, що позивачу було припинено виплату допомоги по безробіттю, коли між сторонами було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг. Згідно п.9 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 37 Порядку реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг), що додатково підтверджує законність рішення суду першої інстанції

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, носили характер цивільно-правових, а не трудових правовідносин в розумінні КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 (виконавець), діючий як фізична особа, та ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ» (замовник) в період з 19.03.2014 р. по 01.04.2015 р. уклали ряд договорів про надання послуг б/н, а саме договори про надання послуг: від 19.03.2014 р.; від 19.04.2014 р.; від 01.05.2014 р., від 01.06.2014 р.; від 01.07.2014 р.; від 01.08.2014 р.; від 01.09.2014 р.; від 01.10.2014 р.; від 01.11.2014 р.; від 01.12.2014 р.; від 01.01.2015 р.; від 01.02.2015 р.; від 01.03.2015 р.; від 01.04.2015 року (а.с. 9- 34).

Відповідно до умов вказаних договорів ОСОБА_1 зобов'язується надати послуги електромонтера та слюсаря-сантехніка Сєверодонецької філії ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ», а ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ» - приймає та розраховується за надані послуги згідно умов цього договору. Виконавець зобов'язується надавати послуги особисто і своїми силами, на свій ризик, самостійно організувати виконання робіт (п.1.1, 1.2. договорів).

Замовник на підставі актів здачі-приймання послуг здійснює на рахунок виконавця оплату за фактично виконану роботу, при цьому утримує з виконавця та сплачує в бюджет податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15% і єдиний соціальний внесок у розмірі 2,6% від вартості робіт, згідно Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на умовах цього договору. Для оплати наданих послуг виконавець повинен надати замовнику акт здачі-приймання послуг в останній робочий день календарного місяця (п.п.3.2, 3.3 договорів).

У відповідності до умов укладених договорів сторонами складались акти здачі-приймання робіт, відповідно до змісту яких ОСОБА_1 виконав з високою якістю та в строк передбачені договором підряду роботи: послуги електромонтера та слюсаря-сантехніка Сєверодонецької філії ПАТ «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ» (а.с. 60-73).

Даючи юридичну оцінку характеру укладених договорів, колегія суддів виходить з того, що їх зміст відповідає цивільно-правовому договору.

Так, за умовами вказаних договорів позивач взяв на себе обов'язок виконувати певну роботу. При цьому належних доказів того, що позивач зобов'язаний був своєчасно і точно виконувати розпорядження працедавця, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, підкорюватись правилам внутрішнього трудового розпорядку матеріали справи не містять.

Копії заяв позивача про надання відгулів, заява контролера КПП ОСОБА_3 про надання дозволу ОСОБА_1 на суміщення професії працівника по благоустрою території з 1 по 5 вересня 2014 року, без видачі відповідних наказів, не можуть слугувати належними доказами того, що позивач зобов'язаний був дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відсутні також докази того, що відповідач взяв на себе обов'язок правильно організувати працю позивача, давав відповідні розпорядження про послідовність виконання ним робіт, забезпечував умови для зростання продуктивності праці, постійно контролював знання та дотримання ним всіх вимог інструкцій з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної безпеки, застосував заохочення тощо.

Неодноразове укладення договорів про надання послуг, надання довідки про доходи та щомісячна видача розрахункових листів також не може свідчити про наявність між сторонами фактичних трудових відносин.

За відсутності доказів того, що між сторонами було укладено трудовий договір, посилання в апеляційній скарзі на положення ч.2 ст.23 КЗпП України, які регулюють строкові трудові договори, є необґрунтованим.

При вирішенні даного спору судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12971/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.