№ 333/536/15-ц
Пр. № 2/333/872/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.12.2015 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Кабановій К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відовідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,-
У січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір поруки № 0704/0208/45-006-Р-1 від 21 лютого 2008 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 припиненим. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.Також, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, 21 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) було укладено кредитний договір № 0704/0208/45-006, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 55 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 21.02.2038 р. включно.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0704/0208/45-006 21.02.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 0704/0208/45-006-Р-1.
28.11.2012р. між ПАТ „Сведбанк" та Факторинговою компанією „Вектор Плюс" було укладено договір факторингу.
Також, 28.11.2012р. між Тов „ФК Вектор Плюс" та ТОВ „Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язхання, а також у разі зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Як вбачається з п. 1 договору поруки № 0704/0208/45-006-Р-1 від 21.02.2008 р., поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів позичальником у сумі 55 000, доларів США строком до 21.02.2038 р. зі сплатою 11,90 % річних.
Вважає, що порука є припиненою в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України та 4 ст. 559 ЦК України, з огляду на наступне.
Договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 14 січня 2010 року, розмір відсоткової ставки змінився наступним чином: 7% річних за період користування кредитом з 15.01.2010 р. по 09.07.2010 р.;10% річних за період користування кредитом з 10.07.2010 р. по 09.07.2011 р.; 12,96% річних за період користування кредитом з 10.07.2011 р. по 21.02.2038 р.
Договором про внесення змін та доповнень №2 до договору поруки від 22.03. 2011 р. розмір відсоткової ставки змінився наступним чином: 10 % річних за період користування кредитом з 23.03. 2011 р. по 09.07.2011 р.; 12,96 % річних за період користування кредитом з 10.07. 2011 р. по 21.07. 2038 р.
Більше зміни до договору поруки № 0704/0208/45-006-Р-1 від 21.02.2008 р. не вносились.
Натомість, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що з 22.02.2012 р. відсоткова ставка за користування кредитом становила 13, 96 % річних.
На підтвердження своєї позиції позивач посилається на п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого, якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.
Також, посилається на правову позицію Верховного Суду України від 25.09. 2013 року у справі № 6-97 цс 13, за змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Під час судового розгляду справи позивач звернувся до суду із заявою про доповнення підстав позову, посилаючись на те, що порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України і на підтвердження своїх доводів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Відповідно до п. 10 договору поруки, встановлено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Відтак, договором строк припинення поруки не встановлено в розумінні ст. 251 ЦК України.
Крім цього, відповідно до п. 9.1 кредитного договору № 0704/0208/45-006 від 21.02.2008 р., у випадку невиконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1 цього Договору, та/або порушення Позичальником строків платежів встановлених п. 3.1. 3.3. цього Договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користуванння ним, а Позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2 9.3 цього Договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, банк скористався правом вимагати дострокового повернення кредиту, підтвердженням чого є розрахунок пені штрафних санкцій починаючи з 28.11.2012 р. на всю суму заборгованості, а саме 57 179,08 доларів США, тобто банком було наближено строк виконання зобов'язанння і встановлено новий строк - 28.11.2012 р., проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив, позову до суду не пред'явив.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08.10.2014 року № 6-128цс14, від 29.01.2014 р. № 6-155 цс 13.
Отже, в силу ст. 559 ЦК України, у відповідача ТОВ „Кредитні ініціативи" виникло право пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 щодо повернення кредиту починаючи з 28.11. 2012 року та протягом шести місяців, при цьому з позовом до суду, в якому містяться вимоги до поручителя, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося вже після спливу шести місяців, а саме 29.08.2014 р. (справа №333/7258/14-ц).
Так, ТОВ «Кредитні ініціативи» протягом шести місяців від дня прострочення виконання основного зобов'язання, а саме з 28.11.2012 р., не пред'явив вимоги до поручителя, у зв'язку з чим, порука є припиненою починаючи з 29.05. 2013 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Представник позивача до судового засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.
Представник відповідача до судового засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.
Керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає моржливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.02.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) було укладено кредитний договір № 0704/0208/45-006, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 55 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 21.02.2038 р. включно.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0704/0208/45-006, 21.02.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 0704/0208/45-006-Р-1.
Як вбачається з п. 1 договору поруки № 0704/0208/45-006-Р-1 від 21.02.2008 р. поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів у сумі 55 000, доларів США строком до 21.02.2038 р. зі сплатою 11,90 % річних.
Натомість, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що з 22.02.2012 р. відсоткова ставка за користування кредитом становила 13, 96 % річних.
Судом встановлено, що договором про внесення змін та доповнень до договору поруки від 14.01.2010 р., розмір відсоткової ставки змінився наступним чином: 7% річних за період користування кредитом з 15.01.2010 р. по 09.07.2010 р.; 10% річних за період користування кредитом з 10.07.2010 р. по 09.07. 2011 р.; 12,96% річних за період користування кредитом з 10.07.2011 р. по 21.02.2038 р.
Крім цього, договором про внесення змін та доповнень №2 до договору поруки від 22.03.2011 р. розмір відсоткової ставки змінився наступним чином: 10 % річних за період користування кредитом з 23.03.2011 р. по 09.07.2011 р.; 12,96 % річних за період користування кредитом з 10.07.2011 р. по 21.02.2038 р.
У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97 цс 13, за змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.
Більше зміни до договору поруки № 0704/0208/45-006-Р-1 від 21.02.2008 р. не вносились. Відтак банком було збільшено кредитну процентну ставку без згоди поручителя, відтак відсутні правові підстави для покладення на позичальнику - ОСОБА_1 відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником - ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.
Щодо визнання поруки припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п. 10 договору поруки, встановлено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Відтак, договором строк припинення поруки не встановлено в розумінні ст. 251 ЦК України.
Крім цього, відповідно до п. 9.1 кредитного договору № 0704/0208/45-006 від 21.02.2008 р. у випадку невиконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1 цього Договору, та/або порушення Позичальником строків платежів встановлених п. 3.1. 3.3. цього Договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користуванння ним, а Позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2 9.3 цього Договору.
Відповідно п. 24 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскілки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником свої зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.
Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченням першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559, викладену в одному абзаці ототожнює правову природу всіх зобов'язань, преклюзивність діє строку договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правової природі поруки як строкового зобов'язання.
Як вбачається з метеріалів справи,, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором банк скористався правом вимагати дострокового повернення кредиту, підтвердженням чого є розрахунок пені штрафних санкцій починаючи з 28.11.2012 р. на всю суму заборгованості, а саме 57 179,08 дев'ять доларів США, тобто банком було наближено строк виконання зобов'язанння і встановлено новий строк - 28.11.2012 р., проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив, позову до суду не пред'явив.
Отже, в силу ст. 559 ЦК України, у відповідача ТОВ „Кредитні ініціативи" виникло право пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 щодо повернення кредиту починаючи з 28.11.2012 р. та протягом шести місяців, при цьому з позовом до суду, в якому містяться вимоги до поручителя, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося вже після спливу шести місяців, а саме 29.08.2014 року (справа №333/7258/14-ц).
Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.
Проте банк протягом шести місяців вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду не пред'явив.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (щодо визнання поруки припиненою) на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України викладена в постанові ВСУ від 02 вересня 2015 року у справі №6-1077цс15 визначено, що виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.
Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.
Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відтак, ТОВ «Кредитні ініціативи» протягом шести місяців від дня прострочення виконання основного зобов'язання, а саме з 28.11.2012 року, позову до суду не подав, отже не пред'явив вимоги до поручителя, у зв'язку з чим, порука є припиненою починаючи з 29.05.2013 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.
При цьому доповнення позивачем підстав позову під час судового розгляду, а саме після початку розгляду справи по суті, суд не вважає порушенням вимог ст. 31 ЦПК України, згідно якої, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач підстави позову, викладені в позовній заяві від 29.01.2015р. залишив без змін, посилаючись на які, просив суд задовольнити позов, а також після переходу судом до розгляду справи по суті, доповнив підстави позову, що, на розсуд суду, не є порушенням вимогам ст. 31 ЦПК України. Письмові заперечення представника відповідача щодо неможливості доповнення підстав позовних вимог під час розгляду справи по суті, суд вважає безпідставними.
Керуючись ст. ст. 212-214, 224 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 254, 509, 598, 559 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати договір поруки №0704/0208/45-006-Р-1 від 21.02.2008 р., який укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 припиненим з 28.11.2012 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.І.Боровікова