Справа № 209/417/15-ц
Провадження № 2/209/690/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона», про захист права власності і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 прийнявши рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_2 в квртирі квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору купівлі продажу від 09.12.2005 року їй належить квартира АДРЕСА_1 . 14 березня 2009 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. В 2010 році ОСОБА_2 , як її чоловік, був зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак жодного дня у цій квартирі не мешкав, його речі в квартирі відсутні. Перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинить. Причина його відсутності пов`язана з тим, що після одруження вона з ним мешкала у її матері за адресою: АДРЕСА_2 . З квітня 2012 року і по теперішній час вони однією сім`єю не проживають. З квітня 2014 року ОСОБА_2 винаймає квартиру та проживає в ній. Факт непроживання відповідача в квартирі підтверджується актом ТОВ "Крона". Відповідач послуг за користування квартирою не сплачує. Всі оплати здійснюються за її рахунок, в тому числі і за відповідача. ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою близько 5 років, претензій на житло не заявляв та квартирою не цікавився, поштової кореспонденції за місцем реєстрації не отримує, тобто ніяким чином не намагався використати право на житло.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов та пояснила, що відповідач є громадянином Грузі. Для того, щоб знаходитись на території України йому потрібно було реєструватися кожні три місяці. Вона проживала в квартирі матері, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а її мати разом з її братом мешкали в її квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син ОСОБА_3 . 14.03.2009 року вони зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу, вона його, як чоловіка, прописала в належній їй квартирі, але вони проживали в квартирі її матері, за адресою: АДРЕСА_2 , поки не почалися сварки і вона вимушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після того, як вона звернулась до суду з позовом відповідач приходив до неї з примиренням та проханням відновити сімейні відносини. Вона, на підставі примирення, звернулась до суду з заявою про залишення без розгляду її позову про розірвання шлюбу. В 2014 році вони остаточно перестали проживати разом, вести спільне господарство, мати спільний бюджет. Вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 17.09.2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 . Апеляційним судом Дніпропетровської області було скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про розірвання їх шлюб. В січні 2015 року вона повторно звернулась до суду з позовом про розірвання шлюб і про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та з позовом про захист права власності і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. 10.08.2015 року рішенням суду розірвано їх шлюб. ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, однак Апеляційним судом Дніпропетровської області було також винесено рішення про розірвання шлюбу. Рішенням суду також було задоволено позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак аліменти він не сплачує так як не працює. За позовом про захист прав власності і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням справа неодноразово переносилась, у з`язку з тим, що відповідач надавав різні документи про те що він перебуває в зоні АТО. Відповідач почав звертатися до органів внутрішніх справ зі скаргами. В спірній квартирі він був лише прописаний, але в ній ніколи не проживав. Замок у дверях квартири був вставлений у 2004 роц і вона його не міняла. Просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з 2007 року він з позивачкою проживав однією сім`єю, а в 2008 році вони одружилися та в основному проживали за адресою: АДРЕСА_3 , а іноді у квартирі тещі, за адресою: АДРЕСА_2 . Спірна квартира була куплена в кредит, і вони сплачували грошові внески за позику. В 2013 році позивачка зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак потім подала заяву про залишення без розгляду її позову. З січня 2014 року в неї з`явився інший чоловік і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання їх шлюбу було скасоване Апеляційнимо судом Дніпропетровської області за його скаргою. Після цього вони помирилися. Він з червня по листопад перебував в зоні АТО вскладі добровольчого батальйону «Донбас», як іноземний фахівець, а повернувшись додому 20.12.2014 року виявив, що позивачки вдома немає, замки на вхідних дверях в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_4 були змінені. Вона не ночувала вдома приблизно тиждень і він почав її шукати. Він бажає проживати разом зі своїм сином, виховувати його. Позивачка разом з тещею та братом продали кватиру, за адресою: АДРЕСА_2 . З 2007 року у нього були тільки ключі від квартири АДРЕСА_1 . З приводу перешкод в користування квартирою та спілкування з сином він неодноразово звертався до органяв міліції.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2005 року ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу і витягом про реєстрацію права всласності на нерухоме майно (а.с. 8, 9).

Зазначена вище квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,5 кв.м., має загальну площу 52,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтчерджується свідоцтвом про народження.

14.03.2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка змінила своє прізіище на Балахашвілі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Громадянин Грузії ОСОБА_2 з 12.11.2007 року тимчасово був зареєстрований квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується долученими до справи в судовому засіданні вкладними талонами до паспортного документу, а з 27.04.2010 року, як член сім`ї власника житла, на підставі посвідченої нотаріально 21.09.2019 року Заяви ОСОБА_4 , він постійно був зареєстроавний у зазначеній вище квартирі, що підтверджується посвідкою на постійне проживання (а.с.6).

Як поясняла позивачка і з цим погоджувався відповідач, щлюб між ними розірвано у 2015 році рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї власника будинку (квартири) права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

В судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач ніколи не проживав в належній їй квартирі АДРЕСА_1 і на підтвердження цього суду було надано Акт про непроживання від 16.01.2015 року, складений техніком-оглядувачем житлово-експлуатаційного підприємства - дільниці №3 ТОВ "Крона", в якому зазначено, що ОСОБА_2 з 2010 року по цей час не проживає за вказаною адресою. В Акті стоять підмиви мешканців квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , вказаного будинку.

Інших доказів непроживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі позивач суду не надала.

Відповідач в судовому засіданні просить суд не приймати до уваги наданий позивачкою акт про його непроживання в квартирі, вважаючи, що він складений з порушенням діючого законодавства, бо його не попередили про час складання акту, оскільки він перебував в зоні АТО, як іноземний фахівець. Наполягав на тому, що він не проживає в спірній квартирі з січня 2015 року через те, що позивачка та її мати змінили замки вхідних дверей і не впускаять його до квартири. У звязку з перепонами позивачки у проживанні в спірній квартирі він неодноразово звертався з заявами до органів міліці.

Звернення відпорвідача до органів міліції з приводу перешкод позивачки в його проживаннянані у спірній квартирі підтверджується наданими в судовому засіданні Висновками за матеріалами ЖЕОЗПВКП від 11.06.2015 року, від 25.06.2015 р., від 29.06.2015 р.

З приводу перешкод в користування спірною квартирою відповідач також звертався до виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, що підтверджується долученою до справи відповіддю на звернення громадян.

Факт проживання відповілача в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується долученою до справи характеристикою ТОВ "Крона-Сервіс 3" від 24.09.2015 року.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги надану відповідачем нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_6 відносно проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, оскільки така заява не може вважатися судом офіційним документом, а відносно відомих особі відомостей, що мають значення для вирішення справи, ця особа має бути допитаня, як спідок у справі.

Оцінюючи всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні непроживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, а тому необхідно відмовити в задоволенні позовуву частині визнання його таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

З урахуванням викладеного, суд вважає також за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині вимог де позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 прийнявши рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_2 в цій квртир. До того ж, до компетенції суду не відноситься прийняття рішень про зняття з реєстрації фізичних осіб, а ці питання відносяться до компетенції органів Державної міграційної служби України.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.