Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3132/14-ц Головуючий у 1-й інст. Романюк Ю. Г.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Зарицької Г.В.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2014 року , -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17.12.2012 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, до якого увійшов і кредитний договір № 30 від 31 січня 2008 року, укладений між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 23560,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 31.01.2008 р. між ПАТ «АК Промінвестбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки відповідно №32 і №33, згідно умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за порушення умов кредитного договору.

Внаслідок неналежного виконання зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2014 р. складала 160793,13 грн. і яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції, взявши до уваги доводи відповідача щодо невизнання ним правонаступництва ТОВ «Кредитні ініціативи» по правам за кредитним договором, не звернув уваги на розрахунок боргу, з якого вбачаються платежі здійснені ОСОБА_2 на користь позивача в період з 19.02.2013р. по 03.07.2013р., тобто вже після укладення Договору відступлення прав вимоги 17.12.2012р.; щодо прихованого змісту певних пунктів даного Договору скаржник зазначає, що закритий зміст пунктів стосовно ціни продажу є комерційною таємницею Товариства і ПАТ «АК Промінвесттбанк» і відсутність інформації про ціну договору не є підставою сумніватися у переході прав; судом поверхнево оглянуто розрахунок заборгованості, з якого вбачаються дати здійснення платежу, сума боргу по тілу кредиту, коли і яка сума погашалася та коли і яка сума боргу вийшла на прострочену заборгованість, по такій же аналогії відображені проценти. Крім того, апелянт вказує на те, що судом безпідставно не взято як належний доказ ОСОБА_6 з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги, оскільки він підписаний повноважною особою та скріплений печаткою, а повний Додаток №1 до Договору є дуже змістовним та містить інформацію з персональними даними інших осіб, розголошення даних яких неможливе без їх згоди. Посилання суду на ч.3 ст.61 ЦПК України апелянт вважає передчасним, оскільки суд не перевірив матеріали справи, на яку послався: №285/3526/13-ц (якою встановлено, що Товариство не довело факту отримання ним права вимоги за спірним кредитним договором) та не встановив ідентичність документів поданих на підтвердження переходу прав по Кредитному договору в даних справах.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.01.2008р. між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №30, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 23560,00 дол. США.

Між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_3 31.01.2008р. був укладений Договір Поруки №32 та № 33 між Банком та ОСОБА_7, відповідно до умов яких, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники в повному обсязі, включаючи сплату як основного боргу так і відсотків.

Між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 17.12.2012р. укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «АК Промінвестбанк», а Банк зобовязався відступити Товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами згідно Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі і за договором № 30 від 31.01.2008р.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 боргових зобовязань не виконував належним чином, у звязку з чим станом на 30.06.2014р. виникла заборгованість по договору на загальну суму 23560,00 дол. США.

11.07.2014р. ТОВ «Кредитні ініціативи» направило на адресу відповідачів письмові вимоги про погашення заборгованості по кредиту у розмірі 160986,81 грн., однак вказана сума боргу відповідачами не погашена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт отримання права вимоги за кредитним договором №30 від 31.01.2008р., укладеного між ПАТ «АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_2: копії договорів про відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АК «Промінвестбанк» належним чином не завірені, зміст певних пунктів прихований, з Додатку №1 до договору взагалі неможливо встановити розмір грошового зобовязання, по якому передається право вимоги, а також те, що кредитний договір №30 від 31.01.2008р. є предметом договорів від 17.12.2012р. Оскільки позивач не довів правових підстав вимагати стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, судове рішення також не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходи з того, що позивачем не доведено факту, що він отримав право вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки.

Так, додана в суді першої інстанції до позовної заяви копія договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року належним чином не завірена, зміст певних пунктів прихований, а з додатку № 1 до договору взагалі неможливо встановити розмір грошового зобовязання, по якому передається право вимоги, а також те, що договір № 30 від 31 січня 2008 року є предметом договору від 17 грудня 2012 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про надання позивачем для огляду оригіналів документів долучених до позовної заяви, однак дана вимога позивачем не була виконана (а.с.110,111,117,120).

На підтвердження факту переходу права вимоги під час апеляційного розгляду позивач надав ксерокопію договору про перехід прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АК «Промінвестбанк» та реєстр позивальників. Проте, вказані неякісні копії договору та реєстру належними чином не завірені, крім того, деякі сторінки вказаних документів є такими, що неможливо прочитати; оригінали договір для засвідчення їх копій судом представником позивача не надано. Не надання в розпорядження суду оригіналів договору та реєстру позивальників позивачем обґрунтовано тим, що оригінали знаходиться у дирекції ТОВ «Кредитні ініціативи» і не можуть бути надані суду при розгляді кожної справи.

Також, в порушення вимог ч.2 ст. 516 ЦК України, позивач не надав суду доказів вручення відповідачам повідомлення щодо передачі ПАТ «АК «Промінвестбанк» своїх прав та обовязків за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», що спростовує твердження апелянта про те, що відповідач знав про перехід прав вимоги здійснюючи після 17.12.2012р. платежі по Кредитному договору на рахунки позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини справі.

Так, згідно заочного рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 20.03.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05.06.2014р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.10.2014р., у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Приймаючи рішення у вищевказаній справі суди виходили з того, що позивачем не доведено факту отримання права вимоги за договором відступлення прав вимоги від 17.12.2012р. та договору про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012р. Крім того, судом було встановлено, що з додатку до договору неможливо встановити розмір грошового зобовязання, по якому передається право вимоги.

Під час апеляційного розгляду справи, судом були оглянуті матеріали вищевказаної цивільної справи № 285/3526/13-ц з якої вбачається, що до позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки на підтвердження своїх вимог були надані ті ж самі докази (розрахунок заборгованості (а.с.42), копія договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року (а.с.9-19), копія витягу з реєстру позичальників (додаток № 1) (а.с.24) тощо), що і у даний справі. У звязку з чим, рішення у цивільні справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, має преюдиційне значення при розгляді даної справи.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором з вказівкою всіх його складових є необхідним при вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, повністю відповідає нормам матеріального права, що підлягають до застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами.

Посилання апелянта на те, що відповідний обґрунтований розрахунок було надано суду, не відповідають встановленим по справі обставинам. Так наданий позивачем розрахунок не містить розрахунок заборгованості по процентам після 17 грудня 2012 року, процентної ставки за якою проведено нарахування, при розрахунку пені не вказано період, за який проведено її нарахування та на якій підставі, також з розрахунку не вбачається, яка заборгованість є плановою, а яка поточною.

Крім того, аналітиком ТОВ «Кредитні ініціативі» ОСОБА_9 було підписано розрахунки заборгованості за кредитом у гривні як у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в даній справі про стягнення заборгованості по кредитному договору. Однак, незважаючи на те, що суми випливають з одного кредитного договору, дані розрахунки містять різні цифрові значення. Так, згідно розрахунку ТОВ «Кредитні ініціативи» від 31.05.2013р. (а.с.213т.1), погашено тіло кредитну на суму 5783,48 грн., а у розрахунку від 30.06.2014р. (а.с.49 т.1) дана сума зменшилась і становить 5516,21 грн. Також, сама сума тіла кредиту згідно розрахунку від 31.05.2013 р. встановлена позивачем у розмірі 142038,89 грн., а відповідно до розрахунку від 30.06.2014р. 142306,26 грн.

Інші приведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та обєктивному зясуванні обставин справи, прав і обовязків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, зясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативі» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді