Справа №297/403/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підпиємця ОСОБА_3 Маргіт Елехівни про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні, компенсації за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до приватного підпиємця ОСОБА_3 Маргіт Елехівни про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні, компенсації за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що з 23 січня 2014 року по 12 грудня 2014 року, на підставі безстрокового трудового договору вона працювала продавцем у приватного підприємця ОСОБА_3 та була звільнена за згодою сторін. Її заробітна плата за вищевказаним договором становила мінімальну заробітну плату встановлену на 2014 рік, тобто 1 218, 00 грн.. За весь період її роботи роботодавець заробітну плату їй не виплачувала, а тому утворилася заборгованість по виплаті їй заробітної плати за період із 23 січня 2014 року по 12 грудня 2014 року в сумі 13 057, 60 грн. На її неодноразові звернення щодо виплати заробітної плати, їй було відмовлено, у зв"язку з чим вона звільнилася із роботи за згодою сторін. Крім того, щорічну відпустку вона не використала, а тому вважає, що роботодавець повинна їй сплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1 276, 00 грн.. Також, при її звільненні роботодавцем розрахунок з нею проведений не був, а тому вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто із 12 грудня 2014 року (з дня звільнення) по 13 лютого 2015 року (до дня звернення з позовом до суду) в сумі 2 436, 00 грн.. Крім того, у зв"язку з невиплатою їй заробітної плати їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях. Невиплата заробітної плати позбавила її можливості нормально забезпечувати себе та членів своєї родини необхідними для існування та життєдіяльності речами, обмежувати себе у витратах на продукти харчування та придбання інших необхідних речей. Зазначені обставини змушують її постійно нервувати, переживати, у зв"язку з чим погіршується стан її здоров"я та призводить до моральних страждань, а тому моральну шкоду вона оцінює в 5 000 грн.. Просить суд стягнути з відповідача в її користь невиплачену заробітну плату в сумі 13 057, 60 грн., невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку розмірі 1 276, 00 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 2 436, 00 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 73).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути у її відсутності, з участю її представника ОСОБА_1 (а.с. 77-78 ).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав, вважаючи такий безпідставним, а обставини наведені в позові такими, що не відповідають дійсності, з підстав зазначених в запереченні проти позову, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 24) та пояснив, що дійсно ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПП ОСОБА_3 з 23 січня 2014 року по 12 грудня 2014 року та була звільнена за згодою сторін. ОСОБА_2 щомісяця отримувала обумовлену трудовим договором заробітну плату. Крім того, роботодавцем ОСОБА_3 сплачувався єдиний соціальний внесок на загальнообов"язкове соціальне страхування та відповідний податок із заробітної плати ОСОБА_2 та такі суми пераховували у відповідні органи. При розірванні трудового договору ОСОБА_2 не пред"являла ніяких притензій відносно заробітної плати, в день її звільнення з нею був проведений повний розрахунок, в тому числі була виплачена і компенсація за невикористану щорічну відпустку. Просив в задоволенні позову відмовити.

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_4 пояснив, що працює бухгалтером в приватного підприємця ОСОБА_3. ОСОБА_2 працювала продавцем в останньої. Заробітна плата ОСОБА_2 виплачулася їй щомісяця. При розірванні трудового договору, з останньою було проведено повний розрахунок. Додав, що про отримання заробітної плати ОСОБА_2 особисто розписувалася у відомості про отримання заробітної плати, однак така відомість на даний час відсутня, так як її викрали у нього з іншими документами. Крім того, пояснив, що соціальний внесок та всі податки із заробітної плати останньої сплачувались роботодавцем до пенсійного фонду та податкової інспекії.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПП ОСОБА_3 з 23 січня 2014 року по 12 грудня 2014 року, і була звільнена за згодою сторін, що стверджується копією трудового договору між працівником та фізичною особою (а.с. 4), та згідно такого ПП ОСОБА_3 зобов"язалася виплачувати заробітну плату працівнику у розмірі мінімальної заробітної плати.

Як стверджує позивач, на час її звільнення ПП ОСОБА_3 не виплатила їй заборгованість по заробітній платі за весь період її роботи ( з 23 січня 2015 року по 12 грудня 2014 року) в сумі 13 057, 60 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1 276, 00 грн..

Так, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП,- у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20, 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці",- установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року,- у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата.

Оскільки на час звільнення позивача ОСОБА_2 - ПП ОСОБА_3 не виплатила їй заборгованість по заробітній платі, суд вважає стягнути з відповідача в користь позивача 2 436, 00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 12 грудня 2014 року по 13 лютого 2015 року.

Разом з тим, суд враховує, що розміри, як стверджує позивач, невиплаченої заробітної плати, невиплаченої при звільненні компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 12 грудня 2014 року по 13 лютого 2015 року представник відповідача в судовому засіданні не оспорював.

Крім того, суд враховує, що доказів на ствердження того, що позивач ОСОБА_2 отримувала заробітну плату, в ході судового розгляду справи представником відповідача не надано. Разом з тим, відомість про отримання заробітної плати ОСОБА_2 на спростування тверджень позивача про невиплату їй заробітної плати, представником відповідача в ході судового розгляду справи надано не було, та як ствердив в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_4 така відомість на даний час відсутня.

Разом з тим, книгу про заробітну плату з січня по грудень 2014 року, звіт про суму нарахованої заробітної плати, звіт про видану заробітну плату за 4 квартали 2014 року та звіт про сплату війського збору, оглянуті в ході судового розгляду справи, суд до уваги не приймає, оскільки такі є ствердженням тільки нарахування заробітної плати ОСОБА_2, а не виплати такої останній.

Також, пояснення свідка ОСОБА_4 щодо виплати ОСОБА_2 заробітної плати, суд оцінює критично, оскільки останній працює бухгалтером ПП ОСОБА_3, знаходиться у трудових відносинах з останньою, а тому може бути зацікавлений в результаті судового розгляду справи.

В частині позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП,- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як стверджує позивача ОСОБА_2, внаслідок невиплати їй ПП ОСОБА_3 заробітної плати, непроведення з нею розрахунку в день звільнення, їй заподіяно моральні страждання, за весь цей час вона переживала з приводу існування своєї сім"ї, що негативно відзначилося на її сімейних стосунках, що змусило її постійно нервувати, переживати, у зв"язку з чм погіршився стан її здоров"я.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь психологічних страждань позивачки, конкретні обставини справи та виходить зі справедливості та розумності, а тому моральну шкоду позивачки суд оцінює в 1 000 грн..

Також, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_2 при предявленні позову була звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Керуючись ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. 20, 21 Постановою пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці", абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, ст.ст.15, 57-60, 88 ч. 1, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 Маргіт Елехівни в користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в сумі 13 057 (тринадцять тисяч п"ятдесят сім) грн., 60 коп., невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку розмірі 1 276 (одна тисяча двісті сімдесят шість), 00 грн., середній заробіток за весь час затримки в сумі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість), 00 грн. та 1 000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 Маргіт Елехівни в користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 17 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_5.