Номер провадження: 22-ц/785/5642/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Павлючук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, визначення порядку користування і встановлення розміру витрат,

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2012 року, ОСОБА_2звернувся із позовом про вселення у квартиру АДРЕСА_1, визначення порядку користування спірною квартирою шляхом наданням йому у користування кімнати площею 12 м2 у спірній квартирі й встановлення розміру витрат на утримання квартири відповідно до порядку користування квартирою.

Позов обгрунтовано тим, що спірна квартира належить сторонам на праві власності у рівних частках у порядку приватизації. До 2012 року між сторонами не існувало спорів з приводу користування спірним жилим приміщенням, однак на теперішній час відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні належною йому частиною квартири.

Посилаючись на те, що він є власником частини квартири і має право користування належною йому частиною квартири, спірна квартира складається з 2 окремих кімнат площею 18 м2 та 12 м2, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачі позов не визнали, відповідачка ОСОБА_4зазначала, що вона має право на користування у квартирі окремою кімнатою площею 11,3 м2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.07.2013 року позов задоволено частково: суд вселив позивача ОСОБА_4.у спірну квартиру, встановив порядок користування квартирою, згідно якого у користування позивача ОСОБА_4.і відповідачки ОСОБА_3передана кімната площеюю 18,2 м2, а у користування відповідачки ОСОБА_4передана кімната площею 11,3 м2, нежилі та подсобні приміщення квартири залишені у загальному користуванні. Розмір витрат по утриманню спірної квартири встановлено у рівних частках - по 1/3 частині витрат між співвласниками. З відповідачів на користь позивача суд стягнув судові витрати, з кожного по 71,53 гривень.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду у частині визначення порядку користування квартирою і стягнення судових витрат змінити і постановити у цій частині нове рішення, посилаючись не незаконність рішення суду у цій частині, зокрема на те, що він не може проживати в одній кімнаті зі своєю сестрою, а також на те, що суд необгрунтовано відмовив у стягненні витрат за проведення експертизи. Рішення суду першої інстрації у частині вселення позивача і встановлення розміру витрат по утриманню квартири сторони не оскаржили.

У засіданні колегії суддів: позивач підтримав апеляційну скаргу; відповідачі не заперечували проти скарги.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення та зміни рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п. п. 3, 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, а також зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що позивач і відповідачі, на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1993 року, у порядку приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", є співвласниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,2 м2, яка скаладається з 2-х житлових кімнат: 18,2 м2 та 11,3 м2 (а.с.38-42,46-50 т.1).

З 2003 року у квартирі постійно проживає ОСОБА_3, її чоловік та їхні малолітні діти. Відповідачка ОСОБА_4проживає у квартирі періодично, а позивач мешкає за іншою адресою. Відповідачі стверджували, що вони не заперечують проти права позивача на проживання у спірному жилому приміщенні.

Відповідно до висновку № 5880 від 26.04.2013 року судової будівельно-технічної експертизи, здійснити поділ квартири на три ізольовані частини технічно неможливо, спірна квартира є неподільною (а.с.64-67 т.1).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ч.ч.1,3 ЦК України).

Наведене свідчить про те, що надання співвласнику у користування частини майна повинно грунтуватись на встановленні відповідності між розміром частки співвласника у праві спільної власності та часткою того майна, надання якого вимагає у користування такий співвласник. Лише за домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні.

У даному випадку, встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності неможливо.

Площа кімнати 11,3 м2, яку позивач просить виділити йому в окреме користування, не відповідає належній йому частці у праві спільної часткової власності (18,2+11,3=29,5 м2 площа житлових кімнат/; 29,5:3=9,8 м2 жилої площі припадає кожному із співвласників).

Так, у разі виділення позивачу в окреме користування жилої кімнати площею 11,3 м2 (позивач має право на користування жилим приміщенням у квартирі лише площею 9,8 м2), будуть порушені права відповідачів, співвласників спірної квартири.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє позивачу у позові про визначення порядку користування жилим приміщенням.

Рішення суду у частині стягнення судового збору підлягає зміні виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Рішенням суду, зокрема задоволені вимоги позивача про вселення і встановлення розміру виплат.

Позивач і відповідачі погодились із рішенням суду у цій частині і, у встановленому законом порядку, рішення про вселення та встановлення розміру виплат не оскаржили.

За таких обставин, позивач має право на відшкодування судових витрат у сумі 107,30 гривень, які він витратив при подачі позовної заяви (а.с.1 т.1) і 107,30 гривень, сплачених за подачу клопотання про витребування доказів (а.с.28,29 т.1).

Разом з тим, позивач не має право на відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена для з'ясування питання про порядок користування спірним жилим приміщенням, оскільки колегія суддів відмовляє позивачу у позові про визначення порядку користування жилим приміщенням.

Зважаючи на викладене, з відповідачів на користь позивача, з кожного, підлягають стягненню судові витрати у сумі 107,30 гривень.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у частині визначення порядку користування жилим приміщенням, розмір судових витрат визначено неправильно, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції у частині - скасуванню з ухваленням нового рішення, а у частині визначення розміру судових витрат - зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. п. 2, 3, 309 ч.1 п. п. 3, 4 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року у частині встановлення порядку користування квартирою - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року у частині стягнення судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, з кожної, по 107 гривень 30 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич