У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 4 березня 2015 року м. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Хопти С.Ф., Червинської М.Є., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року, - в с т а н о в и л а: У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати наказ № 88-к від 29 липня 2014 року про звільнення незаконним, поновити його на роботі на посаді сестри медичної стаціонару, стягнути з Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у розмірі місячного окладу. Вимоги мотивував тим, що з 12 грудня 2013 року прийнятий на роботу до Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 на посаду сестри медичної стаціонару психоневрологічного відділення № 5. Наказом № 68-к від 16 червня 2014 року у зв'язку з виробничою необхідністю його переведено до відділення № 8 на період з 1 липня по 31 серпня 2014 року. Наказом № 88-к від 29 липня 2014 року його звільнено з роботи з 31 липня 2014 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважав, що не допускав порушень, які б давали підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, зазначене є наслідком упередженого ставлення до нього завідуючого відділення № 8. Внаслідок незаконного звільнення йому завдано моральну шкоду. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 88-к від 29 липня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади сестри медичної стаціонару відділення № 8 з 31 липня 2014 року, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Поновлено на роботі ОСОБА_4 на посаді сестри медичної стаціонару відділення № 8 Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 з 31 липня 2014 року. Стягнуто з Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 1 серпня 2014 року по 20 жовтня 2014 року в розмірі 6 217 грн 56 коп., без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів та 500 грн для відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 5 454 грн 61 коп., з наступним утриманням прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін.У поданій касаційній скарзі Миколаївська обласна психіатрична лікарня № 2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, змінюючи при цьому рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність систематичного порушення позивачем трудового договору або правил внутрішнього трудового розпорядку, які б давали відповідачу підстави для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 відхилити. Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко С.Ф. Хопта М.Є. Червинська