ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7135/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача

адвоката ЧВИР О.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти в розмірі 166 466 ( сто шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят шість ) гривень 00 копійок за договором відступлення права вимоги ( цесії) від 14.05. 2014 рок , свої вимоги мотивує тим, що 14 травня 2014 року між позивачем , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (було укладено договір відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до п. 1 Договору Відповідач-1 (Цедент) відступила Позивачеві (Цесіонарієві). а Позивач набув право вимоги, належне Відповідачу-1, і став кредитором за Договором № 007-04557-280414 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях, укладеним 28.04.2014 року між Відповідачем-1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б; Код Банку 380236, )

Позивач набув право вимагати від Банку сплатити суму боргу у розмірі 166466 (сто шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок, який виник у зв'язку з наданням Відповідачем-1 Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з банком (п. 2 Договору).

Згідно п. З Договору з моменту підписання Договору Позивачем та Відповідачем-1 Позивач (Цесіонарій) набув статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-

VIвід 23.02.2012 року, а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту ), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відповідно до п. 4 Договору право власності на суму боргу (суму грошових коштів), визначену у п. 2 Договор , перейшло від Відповідача-1 (Цедента) до Позивача (Цесіонарія) з моменту підписання Договору Сторонами, тобто з 14.05.2014 року.

02.07.2014 року Відповідач-1 повідомила Позивача, що відмовляється від Договору та вважає його помилковим. В зв'язку з цим, грошові кошти, право вимоги на які відступила Відповідач-1, вона вважає своєю власністю. Тобто, Відповідач-1 не визнає право власності Позивача на грошові кошти, право вимоги на які вона відступила згідно Договору та повідомила про розірвання Договору в односторонньому порядку.

Крім того, 24.07.2014 року ОСОБА_5 повідомив Позивача про те, що 21.07.2014 року Відповідач-1 подарувала йому грошові кошти у розмірі 500000,00 грн., які Відповідач-1 передала у тимчасове строкове користування Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» за Договором з банком.

У зв'язку з вищевикладеним Позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 166466,00 грн., право вимоги на які Позивач набув згідно Договору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю від 31 серпня 2015 року ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 06 жовтня 2015 року за вх. № 48039 до загальної канцелярії суду надійщла письмова заява від ОСОБА_4 .в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності позовні вимоги не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги від 15 жовтня 2015 року адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням ( а.с. 21) про причини своєї неявки суд не повідомляв, з жодними заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи у їх сукупності всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 14 травня 2014 року між позивачем , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (було укладено договір відступлення права вимоги (цесії)

Відповідно до п. 1 Договору Відповідач-1 (Цедент) відступила Позивачеві (Цесіонарієві). а Позивач набув право вимоги, належне Відповідачу-1, і став кредитором за Договором № 007-04557-280414 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях, укладеним 28.04.2014 року між Відповідачем-1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б; Код Банку 380236, ) .

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.10 цього ж Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 57 цього ж Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 та ч.1 ст.64 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 цього ж Кодексу, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За змістом ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про повідомлення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про заміну кредитора.

За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При зверненні до суду із позовом до відповідача по вказаній справі про визнання права власності у судовому порядку позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 1058 ЦК України вбачається, що а договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Будь-яка фізична або юридична особа, що надає грошову суму банківській установі на підставі договору банківського вкладу.

Об'єктом договору банківського вкладу (депозиту) є грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку під процент або дохід в іншій формі і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу носить реальний, оплатний та односторонній характер. Він вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Вклад в готівковій або у безготівковій формі, що переданий вкладником або для нього третьою особою стає власністю банку, який його використовує для здійснення інших банківських операцій. Зазначена обставина зумовлюється особливістю об'єкту договору - грошових коштів, що мають родовий та споживний характер, повернення яких можливе лише шляхом виплати такої ж самої суми коштів. Крім повернення вкладу, банк після закінчення строку дії договору чи достроково на вимогу вкладника зобов'язаний виплатити вкладнику нараховані на суму вкладу відсотки або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Зобов'язання банку щодо нарахування і виплати процентів або доходу в іншій формі характеризує даний договір як оплатний.

Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Згідно ст. 1060 ЦК договір банківського вкладу може бути укладений на будь-яких умовах, які не суперечать закону. В основному, це депозитні вклади на умовах видачі вкладу на першу вимогу («до запитання») та строкові вклади.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. При цьому, як зазначено у частині 3 цієї ж статті, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, метою реалізації свого права за договором цесії.

Крім того позивачем не залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», оскільки саме від них залежить визнання його права власності на грошові кошти за договором відступлення права вимоги.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти в розмірі 166 466 ( сто шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят шість ) гривень 00 копійок за договором відступлення права вимоги ( цесії) від 14.05. 2014 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2015 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК