РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/14773/14-ц

Пров. №2/668/103/15

18.09.2015

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та про припинення права на частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та про припинення права на частку в спільному майні.

З урахуванням заяви про збільшення та останньої редакції заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд:

- визнати автомобіль «НYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- поділити спільне сумісне майно подружжя;

- виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль «НYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_4;

- припинити право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості майна подружжя в сумі 219823 грн.;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за кредитні кошти вони придбали автомобіль «НYUNDAI ACCENT», який було зареєстровано на відповідача. Після припинення шлюбних відносин автомобіль перебуває в користуванні позивача і він продовжує сплачувати заборгованість за кредитом. Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, за час спільного життя подружжям за особисті кошти кожного було придбано квартиру. Оскільки спільне проживання сторін є неможливим та квартира є неподільною річчю, позивач заявив вимоги про припинення його права на ? частини спірної квартири шляхом поділу спільного сумісного мана і компенсації різниці у вартості майна.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги позову, з урахування заяви про їх збільшення та уточнення, повністю підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача вимоги позову не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Додатково пояснила суду, що її довірителю автомобіль потрібен самій і вона не бажає його передавати позивачу. Придбати частину квартири позивача вона також не згодна, бо коштів на це не має. Крім того, частка відповідача у спільному сумісному майні має бути збільшена, у зв'язку з перебування на її утриманні двох спільних дітей.

Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент укладення договору купівлі продажу) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За змістом наведених нормативних положень набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності в разі не доведення існування обставин, передбачених ч.1 ст. 57 СК України, які відносять набуте під час шлюбу майно до особистої власності чоловіка або дружини (договір дарування, спадкування, придбання майна за особисті кошті).

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 4).

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 364 Цк України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Положеннями ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 22.03.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого у них народилися діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинені у жовтні 2009 року.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у вересні 2008 року за кредитні кошти було придбано автомобіль «НYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, який було зареєстровано на відповідача.

Враховуючи те, що спірний автомобіль було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, в той час, коли вони проживали однією сім'єю, маючи спільний побут, суд вважає, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Також в період шлюбу сторонами за особисті кошти кожного 05.05.2005 року за договором купівлі-продажу було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною частковою власністю сторін ? частин у кожного.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №11/2015 від 30.04.2015 року, виготовленої на підставі ухвали суду, ринкова вартість квартири визначена в сумі 541752 грн., відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №34/2015 від 21.07.2015 року розділ квартири в натурі між співвласниками неможливий відповідно до вимог ДБН.

Ринкова вартість автомобіля відповідно до висновку експерта Сотнікова М.О. від 01.12.2014 року, який знаходиться в матеріалах справи, становить 102105 грн.

Враховуючи те, що автомобіль та квартира відносяться до неподільних речей, а також те, що позивачем заявлено вимоги про припинення його права на ? частини спірної квартири шляхом виділення в його власність спірного автомобілю і компенсації різниці у вартості майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Задоволення позовних вимог, у запропонованому варіанті, на думку суду, відповідатиме інтересам сторін та їх спільних дітей. Зокрема, автомобіль перебуває в користуванні позивача, він утримує його в належному стані та сплачує кредитну заборгованість. Відповідач разом з дітьми проживає в квартирі та користується спільно нажитим побутовим майном, на яке позивач не претендує.

Крім того, передбачене ч. 2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації її вартості не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язкової згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Отже, якщо вартість ? частини квартири, що підлягає компенсації складає 270876 грн. та вартість ? частини автомобіля, що підлягає компенсації складає 51053 грн., то різниця вартості часток спірного майна, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 219823 грн. (270876 - 51053).

Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача відносно того, що в задоволенні позову слід відмовити з урахуванням того, що її довірителю автомобіль потрібен самій і вона не бажає його передавати позивачу, а також того, що придбати частину квартири позивача вона також не згодна, бо коштів на це не має. Оскільки в судовому засіданні жодних варіантів поділу спільного майна відповідачем та її представником суду не запропоновано, а відмова в поділі спільного майна суперечить інтересам позивача.

Доводи представника відповідача відносно того, що частка відповідача у спільному сумісному майні має бути збільшена, у зв'язку з перебування на її утриманні двох спільних дітей, також не підлягають врахуванню, оскільки відповідні позовні вимоги нею заявлялись і предметом судового розгляду не були.

Доводи представника відповідача щодо відсутності належних доказів вартості автомобілю спростовуються матеріалами справи, до яких представником позивача долучено письмовий доказ - висновок оцінювача. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявлялось.

За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3245,63 грн.

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та про припинення права на частку в спільному майні - задовольнити.

Визнати автомобіль «НYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити спільне сумісне майно подружжя.

Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль «НYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_4.

Припинити право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_3, різницю вартості майна подружжя в сумі 219823 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_3, судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3245,63 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяГаврилов Д. В.