АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7077/15 Головуючий 1 інст. - Бондарєва І.В.
Справа № 645/1855/15-ц Доповідач - Бурлака І. В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 28 квітня 2012 року між нею та відповідачем укладено договір позики у формі розписки на суму 5293,00 доларів США зі строком повернення 28 квітня 2013 року. Станом на 04 березня 2015 року заборгованість в сумі 5293,00 доларів США, що еквівалентно 131372, 26 грн. (відповідно до офіційного курсу валют Національного Банку України на 04 березня 2015 року 1 долар США дорівнює 24, 82 грн.) не погашена. Вимоги щодо повернення боргу ігноруються відповідачем.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму боргу в розмірі 131372, 26 грн., 3% річних у розмірі 3941, 17 грн., а також судовий збір в розмірі 1353, 14 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року позовні вимоги - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 131372, 26 грн., 3% річних у розмірі 3941, 17 грн. та судовий збір у розмірі 1353, 14 грн., а всього 136666,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що борг ОСОБА_2 вона повернула 28.04.2012 року в розмірі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою, та 03.01.2014 року банківським переказом - 8900,00 грн., що еквівалентно 1113, 47 доларів США, які отримано ОСОБА_2 08.01.2014 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 борг ОСОБА_2 не повернула, позов підлягає задоволенню.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, тому підлягає скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 28 квітня 2012 року ОСОБА_2 за розпискою від 28 квітня 2012 року надала у борг ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5293, 00 доларів США на строк до 28 квітня 2013 року, (а. с. 105). В той же день 28 квітня 2012 року ОСОБА_1 повернула 5000,00 доларів США ОСОБА_2 за цією розпискою, а залишок боргу, як зазначено в розписці про його повернення в розмірі 1000,00 доларів США, повернула в гривневому еквіваленті в розмірі 8900 00 грн., що еквівалентно 1113, 47 доларів США, 03 січня 2014 року банківським переказом, (а. с. 106, 107).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник підтвердили, що ці грошові кошти вона отримала, однак це є поверненням боргу за розпискою від 23 травня 2010 року, а не поверненням боргу за розпискою від 28 квітня 2012 року.

ОСОБА_1 та її представник в суді апеляційної інстанції пояснили, що зазначені кошти є поверненням боргу за розпискою від 28 квітня 2012 року, а борг за розпискою від 23 травня 2010 року вона повернула ОСОБА_2 27 вересня 2011 року та надала до суду розписку щодо цього.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 борг ОСОБА_2 за розпискою від 28 квітня 2012 року повернула, а саме борг в розмірі 5293,00 доларів США та три відсотка річних за період з 29 квітня 2013 року по 03 січня 2014 року за 250 днів в розмірі 48,10 грн., (293х0,03х250/365х799/100), які увійшли у суму повернутого боргу. В розписці про повернення боргу не зазначено, що повернуті грошові кошти є боргом за розпискою від 23 травня 2010 року.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо стягнення суми боргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2. ст. 314, ст. ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року - скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії