АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8795/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія:договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк», треті особи : ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

20 серпня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між позивачем та відповідачем 23.03.2007 року договір поруки №HADOGKO1270044/2.

Вказані вимоги обґрунтовує тим, що зазначений вище договір поруки було укладено між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №HADOGKO1270044 від 23.03.2007 року та додатковою угодою № 1 від 23.03.2007 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7 на суму кредиту 29000,00 доларів США.

Як на підставі визнання вказаного договору поруки недійсним, представник позивача, з посиланням на отримання позивачем від відповідача 16.10.2014 року повідомлення про виникнення простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 346 797, 79 доларів США , припиненням ОСОБА_8 сплати відсотків та комісії за вказаним кредитним договором ще 31.01.2008 року, з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України ,зазначає на відстрочення відповідачем виконання зобов»язання боржника ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором, що призвело до збільшення періоду за який нараховуються проценти за користування чужими коштами без згоди поручителя ,що не дає підстав покладення на позивача відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов»язань перед банком та дає підстави для визнання договору поруки недійсним.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі , визнавши недійсним зазначений договір поруки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Представник позивача, зазначаючи на те, що боржник за вказаним кредитним договором останній раз погашала кредитні кошти 31.01.2008 року та не реагування відповідачем на невиконання ОСОБА_7 більш ніж шість з половиною років кредитних зобов»язань, на думку представника позивача, можуть свідчити про наявність оформлення відповідачем ОСОБА_7 кредитних канікул та збільшення обсягу її відповідальності як поручителя та що не припустимо у відповідності до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та наданих позивачем доказів та відмовляючи позивачу в їх задоволенні, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання договору поруки недійним.

При цьому судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 23.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» ( далі ОСОБА_5) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №HADOGKO1270044 ( а.с.12-15).

Як свідчать умови вказаного кредитного договору, ОСОБА_5 зобов»язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк з 23 березня 2007 року по 22 березня 2018 року включно у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 32 308, 36 доларів США із яких : 29000,00 доларів США - на придбання приватного будинку за адресою : Харківська обл. м. Люботин , вул. Артема, буд 29, а також 3 308, 36 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишу кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1, 20% від суми в момент надання кредиту та 0, 20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати з 21 по 25 число кожного місяця. В разі порушення зобов»язань за кредитним договором, сплатити Банку пеню в розмірі 1% за кожен день прострочки ( п. 7.1., 4.1. умов договору).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що на забезпечення виконання зазначеного кредитного договору , 23.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №HADOGKO1270044/2 ( а.с.5).

Як свідчать умови вказаного договору поруки, його предметом є надання Поручителем перед Кредитором виконання ОСОБА_7 зобов»язань за зазначеним кредитним договором,згідно до якого ОСОБА_5 надав Боржнику кредит в розмірі 32 308, 36 доларів США, а боржник повинен виконати зобов»язання з повернення вказаного кредиту в строк з 23 березня 2007 року по 22 березня 2018 року, сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць у період з 21 по 25 число кожного місяця, щомісячного у період сплати надання Банку кредитних коштів в розмірі 457, 52 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом . Договором поруки також встановлено, що в разі порушення Боржником зобов»язань по погашенню кредиту в розмірі 2, 52 % розраховані згідно до цього пункту договору сплачуються окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором, а також сплати зазначених вище винагороди та пені .При укладання цього договору сторони визначили,що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов»язань за Кредитним договором. Порука припиняється після закінчення 5 (п»яти років) з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Таким чином умови договорів кредиту та поруки встановлюють строк виконання зобов»язань за кредитним договором до 22 березня 2018 року.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). В цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається.

В ст.203 ЦК України встановлено, що 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) ) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами),не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх , неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як свідчить позовна заява представника позивача, вимагаючи визнання зазначеного договору поруки недійним, як на підставу недійсності зазначеного правочину він посилається на вимоги ч.1 ст. 559 ЦК України.

Згідно ж до вимог ч.1 ст . 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином,за змістом вказана норма ЦК України встановлює підстави припинення поруки, а не недійсності такого правочину.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2013 року у справі 6-97цс13 зазначено, що за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки.

Як свідчать матеріали справи 16.10.2014 року відповідач надіслав ОСОБА_3 повідомлення про порушення позичальником зобов»язань за вказаним кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 346797,79 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 14864, 83 грн., 35717, 59 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 696 доларів США заборгованості за комісією, 278986,80 доларів США - заборгованості за пенею ( в якій також позивачу було запропоновано у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість ( а.с.9).

При цьому, як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, зроблений ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 29.09.2014 року, за вказаним кредитним договором виникла заборгованість на загальну суму 359249,80 доларів США , у зв»язку з невиконанням ОСОБА_7 зобов»язань щодо щомісячного погашення зазначених кредитних коштів, а саме : з 21.02.2008 року ОСОБА_7 припинила погашати проценти за кредитним договором , з 31.01.2008 року припинила погашати комісією та 31.01.2008 року їй Банком вже нараховувалась пеня за прострочення виконання зобов»язань ( а.с.6-8).

Вказаний розрахунок також свідчить про те, що заборгованість за вказаним кредитним договором виникла не у зв»язку з відстроченням Банком Позичальнику виконання зобов»язань чи зміни процентної ставки, а у зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 взятих на себе зобов»язань за зазначеним кредитним договором.

При цьому , звернення з вимогою до позивача як поручителя щодо погашення такої заборгованості 16 жовтня 2014 року, при виникненні у ПАТ КБ «ПриватБанк» права на вимогу щодо повернення кредиту після непогашення Позичальником чергового щомісячного платежу (ч.2 ст. 1050 ЦК України) не свідчать про збільшення відповідальності поручителя та не дають підстав для визнання поруки припиненою зв»язку зі збільшенням такої відповідальності поручителя , а передбачають інші правові наслідки, передбачені , зокрема ч.4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до позивача як поручителя.

Між тим, з такими вимогами в межах вказаної справи позивач до суду не зверталась.

Вказані обставини справи та зазначені вище вимоги норм матеріального та процесуального права, свідчить про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним , у зв»язку з його припиненням.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК України. судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2