УХВАЛА

22 вересня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали, стягнення вартості будівельних матеріалів, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року на адресу суду надійшла вищезазначена позовна заява.

11.08.2015 року відповідно до автоматичного розподілу справи між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 12.08.2015 року матеріали позову були передані головуючому по справі.

22.09.2015 року на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України отримано відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, з відповіді якого вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою : АДРЕСА_1.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за останнім право власності на будівельні матеріали і устаткування в квартирі відповідача на загальну суму 25 476,00 грн., стягнути з відповідача вартість будівельних матеріалів та витрат по поліпшенню квартири відповідача на загальну суму 78 602,50 грн.

Натомість, позивач всупереч імперативним вимогам п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не викладає обставини і не зазначає доказів на підтвердження тих обставин, що позивач дійсно проживає разом з відповідачем (за адресою : АДРЕСА_1).

Суд звертає увагу позивача на те, що не зазначено доказів на підтвердження того, що останній надавав відповідачу кошти для оплати комунальних послуг, що відповідач був малозабезпеченим, що судом було накладено арешт на вказану квартиру, що відповідач займався здачею в оренду двох кімнат вказаної квартири, що відповідачу присвоєна третя група інвалідності.

Зокрема є незрозумілим з яких критеріїв виходить позивач надаючи оцінку стану вказаної квартири (потреба термінового капітального ремонту; приведення квартири до теперішнього вигляду), зазначаючи, що працівники ЖЕКу зобов'язували відповідача зробити ремонт, суду не надано жодного підтверджуючого документу. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного підтверджуючого документу стосовно пропозиції відповідача про ремонт вказаної квартири, а також про повернення грошових коштів. Позивач зазначаючи, що відповідач піднімав на неї та її доньку ОСОБА_4 руку, що відповідач зловживає спиртними напоями, не підтверджує це жодними доказами. Посилання позивача на триразовий виклик міліції в лютому і червні 2015 року, після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення і притягнення судом відповідача до адміністративної відповідальності, також не підтверджено позивачем жодним чином.

Проте, суд звертає увагу позивача на імперативні вимоги ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право звернутись до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, у разі його порушення, оспорювання або невизнання. В порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позивач зазначає, що відповідач подав позов до Солом'янського районного суду міста Києва про розлучення з донькою позивача (ОСОБА_4), проте суду не надано підтверджуючих доказів. Суд, звертає увагу позивача на ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Фрази «я зрозуміла», «не збирається» та «в його планах», дозволяють зробити висновок, про те, що позивач ґрунтує свої вимоги на припущеннях, що є недопустимим.

Позовна заява не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. Положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов'язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст.121 ЦПК України суддя,встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали, стягнення вартості будівельних матеріалів, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Кицюк