Справа № 495/4679/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
25 серпня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білгород-Дністровський відділ ГУ ДМС України про визнання особи як такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 142 в будинку № 14, по вул. Південна в м. Білгород-Дністровському Одеської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником зазначеної квартири з 03.11.2006 року та ОСОБА_2 яка зареєстрована, не проживає в зазначеній квартирі з 2006 року, крім того, вона не є родичем позивача.
Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути позов за його відсутністю та позовні вимоги задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову.
Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2006 року, видане органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради згідно з розпорядженням № 9075, позивачу належить квартира АДРЕСА_1 -Дністровському Одеської області.
З копії домової книги зазначеної вище квартири, вбачається, що окрім позивача в квартирі АДРЕСА_2 13.10.2006 року зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з тим, позивач стверджує, що ОСОБА_2 не є та ніколи не була йому родичкою.
Згідно з актом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «КРИСТАЛ-ЮГ» від 07.07.2015 року, ОСОБА_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає за вказаною адресою останні 9 років, що встановлено зі слів сусідів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які одночасно підтвердили факт не проживання відповідачки за зазначеною адресою.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин провадиться в судовому порядку.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає повністю доведеним факт відсутності відповідачки понад шість місяців за адресою: АДРЕСА_3., а тому, позовна вимога позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, повністю обґрунтована та правомірна.
Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Стаття 7: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом одного дня на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.
Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вимог, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_4.
Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні.
Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст..ст. 16, 29, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 74, 88, 130, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білгород-Дністровський відділ ГУ ДМС України про визнання особи як такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 142 в будинку № 14, по вул. Південна в м. Білгород-Дністровському Одеської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя