Справа № 344/1421/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2285/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника Держгеокадастру - Ходаківського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, міського голови Івано-Франківська, Управління Державного земельного агентства України в м. Івано-Франківську, Регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Івано-Франківській області, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання актів, дій і рішень незаконними, а державних актів на право власності на земельну ділянку - недійсними, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд зазначеним позовом, вимоги якого мотивувала тим, що при підготовці технічної документації та ухваленні рішення Івано-Франківською міською радою №93 від 20.04.2010 року в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0310 га за адресою АДРЕСА_1 не враховано, що квартира АДРЕСА_1 власнику на підставі договору купівлі-продажу і відчужена ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 18.10.2009 року. А тому земельна ділянка не підлягала безоплатній приватизації, тим більше при відсутності акту розмежування земельних ділянок із різним цільовим призначенням в натурі, що є порушенням земельного законодавства, яке не передбачає можливості виготовлення та видачі державного акту на право власності на частину земельної ділянки у багатоквартирному будинку. Межі земельної ділянки у встановленому порядку з позивачем не погоджували. А згідно листа прокуратури м. Івано-Франківська від 17.01.2011 року земельна ділянка ОСОБА_7 виступає на тротуар вул. Незалежності, та відстань до межі позивача не відповідає вказаній в державному акті на право власності на землю ОСОБА_7 Наслідком протиправних дій і бездіяльності відповідачів по справі стала невідповідність меж земельних ділянок кадастровому плану минулих років.

Просила визнати незаконними дії, бездіяльність та рішення Управління Держземагенства України в м. Івано-Франківську та регіональної філії Центру ДЗК в Івано-Франківській області по виготовленню технічної документації із землеустрою від 11.05.2010 року щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_7 в м. Івано-Франківську та від 30.06.2010 року ОСОБА_4 на вищезазначену земельну ділянку, рішення Івано-Франківської міської ради №93 від 20.04.2010 року в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0310 га за адресою АДРЕСА_1 незаконним, а виданий на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку, договір дарування цієї земельної ділянки від 01.06.2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та виданий на підставі договору дарування державний акт ОСОБА_4 від 07.07.2010 року недійсним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що при його ухваленні порушені норми матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вказує, що судом не взято до уваги ряд доказів, що доводять її позовні вимоги. Так, з пояснень працівника Івано-Франківського ОБТІ ОСОБА_8., вбачається, що при виготовленні документації ОСОБА_7 допущено помилки, які впливають на суміжну земельну ділянку ОСОБА_2, зокрема пошукові роботи не проводились, а для виготовлення кадастрового плану використовувались матеріали п'ятирічної давності.

Суд не звернув увагу, що державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 не відповідає затвердженій сесією міської ради технічній документації, , яка зберігається в архіві виконавчого комітету. Крім того, міська прокуратура вказувала, що при виносі меж в натуру перекриття земельних ділянок немає, а в земельну ділянку ОСОБА_4 ввійшли тротуари вул. Незалежності.

Координати,які встановлені для земельної ділянки видані ОСОБА_4 29.12.2012 року підтвердження на паперових носіях не мають, в документації землеустрою ОСОБА_4 вони відсутні. Проте, судом взято до уваги тільки електронний варіант координат поворотних точок, який виник в результаті виготовлення ОСОБА_4 у 2013 році державного акту.

Крім того, судом порушено норми процесуального права, та двічі залишено без задоволення клопотання про призначення судової експертизи з питань, що мають значення для правильного вирішення спору.

За наведених доводів, позивач просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при отриманні земельної ділянки у власність відповідачами норми земельного законодавства не порушувались, а тому позов є безпідставним.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального, процесуального законодавства та дійсним обставинам справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0498 га по АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 01.02.2005 року.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0310га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним Державним актом серії НОМЕР_2. Даний державний акт виданий на підставі договору дарування від 01.06.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0310 га, розташовану на АДРЕСА_1, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 виданого 26.05.2010 року Івано-Франківською міською радою на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 року.

Згідно п. а ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

Даний спір виник з приводу суміжного землекористування, через входження частини земельної ділянки позивача, на її думку, в державний акт ОСОБА_4

Згідно з ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлено, що спірні відносини між сторонами є тривалими.

Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року, відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківська регіональна філія Центру Державного земельного кадастру, про відновлення межі та відшкодування заподіяних збитків. Судами зазначено, що ОСОБА_2 не подано належних та допустимих доказів, які б стверджували про порушення її прав, як власника земельної ділянки, саме відповідачем ОСОБА_4, що та заподіяння їй у зв'язку з цим моральної шкоди.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

30.06.2011 року, комісією в складі представників управління Держкомзему в м. Івано-Франківську, управління земельних відносин МВК Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського ОБТІ, ДП «Карпатгеодезкартографія» було здійснено виніс меж земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в натуру. Відповідно акту виносу і закріплення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_2 ОСОБА_2 від 30.06.2011р., встановлено, що суміжні ділянки землевласників ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не перекриваються і не накладаються одна на одну, спільна межа знаходиться на відстані 7,30м від задньої стіни будівні АДРЕСА_1 і закріплена металевими штирями (а.с.72). У державний акт ОСОБА_7 ввійшла майже вся частина тротуару зі сторони вул. Незалежності.

Івано-Франківська міська рада входження тротуару до земельної ділянки ОСОБА_4 не оспорювала.

Таким чином, порушення прав позивача на землекористування ОСОБА_2 не встановлено, оскільки факт входження її земельної ділянки в державний акт ОСОБА_4 не підтвердився.

Виключних доказів того, що технічна документація із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по вул. Незалежності, 160/3 площею 0,0310 га виготовлена з порушенням вимог чинного законодавства, що завдає шкоди позивачу, не надано.

Не погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем також не є підставою для визнання незаконним акту індивідуальної дії щодо надання земельної ділянки у власність.

Інші докази надані позивачем, як вірно зазначено судом першої інстанції, безпосередньо не доводять вимоги її позову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

І.О. Максюта