Справа №359/3323/15-ц
Провадження №2/359/1336/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання не-дійсними договорів дарування,

встановив:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 6 грудня 2006 року вона уклала з її рідним братом ОСОБА_4 договір дарування. За цим договором позивач безоплатно відчужив у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,2496 з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1. В той же день ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 ще один договір дарування, за яким вона безоплатно відчужила у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селян-ського господарства, розташованої по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зобов'язався побудувати житловий будинок для сім'ї позивача. Однак він помер. ОСОБА_1 посилається на те, що вона уклала договори дарування під впливом помилки. Тому позивач просить суд на підставі ст.229 ЦК України визнати ці договори недійсними.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Відповідачі не з'явились у судове засідання. Вони завчасно у встановленому порядку повідолені про час та місце розгляду цивільної справи. ОСОБА_2 надіслала письмові заперечення (а.с.108-109), в яких вона просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 6 грудня 2006 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 договір дарування (а.с.6), за яким позивач безоплатно відчужив у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,2496 з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслугову-вання жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1.

В той же день ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 ще один договір дарування (а.с.5), за яким вона безоплатно відчужила у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 19 листопада 2014 року (а.с.34 зворот). З ко-пії спадкової справи №444/2014, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с.33-87) вбачається, що спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також матір ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працює при-ватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу. 6 грудня 2006 року ОСОБА_6 посвідчила два договори дарування, за якими ОСОБА_1 безоплатно відчужила у власність ОСОБА_4 дві земельні ділянки. Перед укладенням договорів дарування ОСОБА_6 докладно роз'яснила позивачу всі права та обов'язки, а також наслідки, які виникнуть після укладення цих договорів. ОСОБА_1 не казала про те, що ОСОБА_4 зобов'язався побудувати житловий будинок. Якщо б позивач повідомила про це, то ОСОБА_6 запропонувала їй обумовити цей обов'язок в договорах дару-вання або укласти інші договори.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що на момент укладення договорів дарування ОСОБА_1 не помилялась щодо природи правочинів, прав та обов'язків сторін.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання договорів дарування недійсни-ми відсутні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він є чоловіком позивача. Йому відомо про те, що його дружина ОСОБА_1 подарувала її брату ОСОБА_4 дві земельні ділянки. Натомість ОСОБА_4 зобов'язався побудувати для його рідної сестри житловий будинок.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Встановлено, що показання свідка ОСОБА_7 стосуються мотивів та розрахун-ку користі, які спонукали позивача до укладення договорів дарування. Ці обставини не мають жодного значення для правильного вирішення спору.

З огляду на це суд вважає, що показання свідка ОСОБА_7 є неналежним дока-зом.

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії квитанцій (а.с.113-117), з яких вбачається, що після укладення договорів дарування ОСОБА_1 сплачує земель-ний податок та оплачує комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що відомості про сплату позивачем земельного податку та оплату ним комунальних послуг жодним чином не свідчать про те, що ОСОБА_1 уклала дого-вори дарування під впливом помилки. Вказана інформація не стосуються предмета дока-зування.

З огляду на це суд вважає, що копії квитанцій є неналежними доказами також.

Позивач не надав суду інших доказів.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: позивачем - протя-гом 10 днів з дня його оголошення, відповідачами - протягом 10 днів з дня отримання ними копій рішення суду.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець