Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.06.2015 року у справі № ІБ-5283/15,-

встановив:

ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.06.2015 року у справі № ІБ-5283/15, постановленого за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Вимоги заяви мотивовані тим, що зазначене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказаним рішенням з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 511,77 грн.

Представник заявника зазначає, що кредитний договір між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2, який містить третейську угоду, було укладено 19.02.2014 року, тобто на час коли Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому справа щодо спору про стягнення заборгованості за кредитним договором не підвідомча третейському суду, у зв'язку з чим рішення третейського суду має бути скасоване.

Заявник в судове засідання не з'явилися, представником заявника ОСОБА_3 до суду подано заяву у якій просить розглянути справу без його участі.

Представник ПАТ «Ідея Банк» в судове засідання не з'явився, позивач у третейській справі належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки представника суд повідомлено не було. При цьому представником ПАТ «Ідея Банк» до суду подано заперечення на заяву у яких зазначає, що заявник не вірно трактує зміст п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», вимоги є безпідставними та недоведені обставини, на які посилається заявник.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Тропотяги Р.П. 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5283/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення богу задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Р28.273.70020 від 19.02.2014 року у сумі 57 511 грн. 77 коп. та третейській збір в розмірі 95 грн. 00 коп.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Представник заявника просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 кредитного договору № Р28.273.70020 від 19.02.2014 року, пункт 5.5 якого містить третейське застереження про розгляд спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду.

Відповідно до чинного законодавства, підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бити передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 кредитного договору № Р28.273.70020 від 19.02.2014 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту (грошових коштів) на поточні потреби, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року по справі № ІБ-5283/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору, а враховуючи той факт, що на момент укладання кредитного договору від 19 лютого 2014 року з позичальником ОСОБА_2 діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому третейське застереження, яке міститься у цьому договорі, було укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеною у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Ідея Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.06.2015 року у справі № ІБ-5283/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року по справі № ІБ-5283/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя