Єдиний унікальний номер 224/739/14 Номер провадження 22-ц/775/268/2015
Головуючий в 1 інстанції Попович Т.М.
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів Кішкіної І.В., Краснощокової Н.С.,

при секретарі Парфенюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль марки LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номер державної реєстрації АА8448АА, реєстраційний XO №154582 з визначенням способу реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету застави на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; направлення виручених від продажу коштів на погашення заборгованості за кредитним договором № 68 - 06Ф від 23 травня 2006 року, укладеним з ОСОБА_2 та АБ «Брокбізнесбанк» в сумі 374 757,16 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачка незаконно придбала автомобіль, який перебував в заставі на забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_2, про що був внесений відповідний запис в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Рішенням Дебальцевського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року в частині витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_3 не виконано у звязку з тим, що в процесі виконавчого провадження встановлено, що автомобіль, який є предметом застави знятий з обліку власником ОСОБА_3 та зареєстрований за ОСОБА_1

Оскільки зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором перед ПАТ «Брокбізнесбанк» не виконані, застава, надана ОСОБА_2 зберігає свою силу. Підстав для зміни запису у відомостях про реєстрацію обтяження, а також про припинення застави не було.

На момент продажу спірного автомобілю відповідачу - 03 жовтня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 квітня 2012 року залишено в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року, яким судом стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставлене майно, визнано недійсним договір купівлі-продажу та витребувано з незаконного володіння спірний автомобіль. Тобто відповідач ОСОБА_1, яка придбала автомобіль 03 жовтня 2012 року не є добросовісним набувачем майна, що знаходиться в заставі банку, оскільки на дату продажу автомобілю відповідачці та дату його реєстрації втратило законної сили рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року, яким скасовано запис в державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесений банком (обтяжувачем) 06 червня 2006 року.

Представник банку ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачка, сповіщена про час та місце розгляду справи, не зявилася.

Скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2006 року між ОСОБА_2 та АБ «Брокбізнесбанк» укладений кредитний договір № 68 - 06Ф, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 доларів США строком з 23 травня 2006 року по 22 травня 2007 року зі сплатою 13 відсотків річних для придбання автомобілю. На підставі розпорядження валютно-операційного відділу від 23.05.2006 року та заяви на видачу готівки №2 від 23.05.2006 року банк видав ОСОБА_2 суму в розмірі 35 000,00 доларів США, еквівалент у гривнях - 176 750,00 грн.

23 травня 2006 року між сторонами цього кредитного договору укладений договір застави рухомого майна №68-06, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль марки LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний XO №154582, який зареєстрований МРЕВ 4 УДАІ ГУ УМВС України в м. Києві 07.02.2006 року державний номер НОМЕР_3.

6 червня 2006 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесений реєстраційний запис про заставу рухомого майна за №3304376, обєктом якого є вказаний вище автомобіль. Відомості про обмеження щодо відчуження: за погодженням з обтяжувачем: боржник - ОСОБА_2; термін дії - 05.06.2011 року.

Згідно розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 68 - 06Ф від 23 травня 2006 року на момент звернення позивача з даним позовом до суду складає 374 757,16 грн.

ОСОБА_2 зняла вказаний автомобіль з обліку та провела його відчуження ОСОБА_3 через торгівельну біржу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року частково задоволений позов банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Суд звернув стягнення на заставне майно у вигляді автомобілю марки LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 шляхом реалізації його у встановленому законом порядку, визнав недійсним договір купівлі-продажу даного автомобілю, який укладений 17.06.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та витребував з незаконного володіння ОСОБА_3 цей автомобіль шляхом покладення на відповідача зобовязання передати його банку. В решті позовних вимог банку, а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору застави - відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову банку та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 Суд визнав недійсним договір застави рухомого майна №68-06 легкового автомобіля LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний XO №154582, укладений 23.05.2006 року між ОСОБА_2 та АБ «Брокбізнесбанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року задоволена касаційна скарга ПАТ «Брокбізнесбанк». Скасоване рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року залишено в силі.

13 грудня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва виданий виконавчий лист про витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_3 шляхом зобовязання останнього передати його банку.

29 грудня 2012 року позивач звернувся до ВДВС Єнакієвського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

09 січня 2013 року було відкрито виконавче провадження в ході виконання якого було встановлено, що автомобіль LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4 за ОСОБА_3 не значиться. Згідно витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна жодних обтяжень щодо рухомого майна ОСОБА_3 в реєстрі не зареєстровано. За інформацією ВРЕВ ДАІ з обслуговування міст Єнакієво, Жданівка та Дебальцево при УДАІ ГУУМВС України в Донецькій області від 26.07.2013 року №9/11-7571 транспортний засіб автомобіль LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4 знятий з обліку 27.07.2012 року власником ОСОБА_3 та 17.10.2012 року на підставі довідки-рахунку ДПІ 696841 від 03.10.2012 року зареєстрований за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. 16 серпня 2013 року державним виконавцем на адресу Дарницького районного суду м. Києва направлено заяву про встановлення порядку виконання рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на дату зняття ОСОБА_3 спірного автомобілю з обліку 27.07.2012 року рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року мало законну силу, а на момент його продажу 03.10.2012 року та дату реєстрації автомобілю в МРЕВ ДАІ за ОСОБА_1, жодних обтяжень щодо рухомого майна ОСОБА_3 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано не було.

Оскільки позивач на порушення вимог ст. 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» не вніс зміни у відомості про зареєстроване обтяження при заміні боржника внаслідок передачі предмета обтяження новому власнику та у звязку з відсутністю у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобілю LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, суд дійшов висновку, що відповідача ОСОБА_1, яка придбала його 03.10.2012 року за відплатним договором, вважається добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України і як добросовісний набувач набула право власності на рухоме майно без обтяжень, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень».

Суд вважав, що позивач не надав належних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, тобто знала чи могла знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції не можливо погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як встановлено ч. 2 ст. 586 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов'язана, якщо інше не встановлено договором вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави.

Пунктом 3.3 договору застави №68-06 від 23 травня 2006 року встановлено, що відповідальність за збереження заставленого майна несе учасник договору, у володінні якого це майно знаходилось на момент псування знищення чи викрадення.

Таким чином, закон прямо покладає на заставодавця обов'язок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом звернення стягнення на предмет застави у разі відчуження майна без його згоди.

Як зазначено у п. 34 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

06 червня 2006 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесений реєстраційний запис про заставу рухомого майна за №3304376, обєктом якого є вказаний вище автомобіль. (а. с. 13)

Усупереч указаним положенням матеріального права й договору застави позичальниця ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_3 майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

Оскільки рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року був визнаний недійсним договір застави рухомого майна №68-06 від 23 травня 2006 року, ОСОБА_3 зняв спірний автомобіль з обліку 27.07.2012 року та 17.10.2012 року на підставі довідки-рахунку ДПІ 696841 від 03.10.2012 року він був зареєстрований за ОСОБА_1

У наступному вказане рішення апеляційного суду скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року, яким задоволений позов банку про звернення стягнення на предмет застави та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору застави недійсним - залишене без змін.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 09 липня 2015 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року застава автомобіля була поновлена.

З огляду на викладене, спірний автомобіль був незаконно відчужений, а висновок суду про те, що відповідачка є добросовісним набувачем є помилковим.

Як вже зазначалося, пунктом 2 частини другої статті 592 ЦК України встановлено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави.

Враховуючи викладене, застава є дійсною для відповідачки, а банк має право на звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Таким чином, позов банку підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне звернути стягнення на автомобіль марки LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний державний номер НОМЕР_3, шляхом його продажу на публічних торгах у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету застави на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Оскільки позивач відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 3 654 грн. підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 в дохід держави (1% від суми позову - 374 757,16 грн. дорівнює 3 747 грн., проте пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме 1 218 грн. х 3=3 654 грн.).

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку.

Керуючись ст. ст. 303 ч. 1, 307 ч.1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 68 - 06Ф від 23 травня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», на загальну суму 374 757,16 грн. звернути стягнення на автомобіль марки LEXUS RX 300, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний державний номер НОМЕР_3, шляхом його продажу на публічних торгах у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету застави на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: