Справа № 527/521/15-ц
провадження № 6/527/13/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Марущак Р.М.

при секретарі Проценко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження особи, яка має невиконані аліментні зобовязання, у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу ДВС Глобинського РУЮ ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником ВДВС Глобинського РУЮ ОСОБА_2, про тимчасове обмеження ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України.

Мотивував наступним. На виконанні у відділі ДВС Глобинського РУЮ перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Глобинського районного суду Полтавської області на підставі виданого ним 26.02.2010 року виконавчого листа № 2-207 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 22.10.2009 року.

Боржник ухиляється від виконання названого рішення суду і, як наслідок, станом на 01.02.2015 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 16388 грн. 13 коп.

Посилаючись на викладене, державний виконавець прохав встановити тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості по виконавчому листу № 2-207, виданому 26.02.2010 року Глобинським районним судом Полтавської області.

У судове засідання державний виконавець Дронов А.О. не з'явився, у заяві, адресованій суду, прохав проводити судовий розгляд подання за його відсутності, подання підтримував, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які державний виконавець посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступне.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 22.10.2009 року. Рішення набрало законної сили 23.02.2009 року.

На виконанні у відділі ДВС Глобинського РУЮ з 27.02.2010 року знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню названого рішення Глобинського районного суду Полтавської області за виданим ним виконавчим листом № 2-207 від 26.02.2010року.

Станом на 24.02.2015 року назване рішення суду є невиконаним, борг ОСОБА_3 становить 16388,13 грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи, у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч.1, ч.2, ч.4 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязання. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 вищевказаного закону. Пунктом 2 статті 6 цього закону передбачено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладеним на нього судовим рішенням та рішень інших органів до виконання зобовязань.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження боржник зобов'язаний: надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Доказів того, що ОСОБА_3, як боржник, ухиляється від виконання зобов»язань, передбачених вищеназваною нормою Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не надав. У поданні йде посилання лише на наявність заборгованості ОСОБА_3 без зазначення причин її виникнення. З наданих матеріалів не можливо встановити, коли саме боржник викликався до державного виконавця.

Державний виконавець в тексті подання зазначив, що ним «здійснюються дії направлені на перевірку майнового стану боржника з метою виконання рішення суду». Проте, ця констатація не підкріплена жодним доказом.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України вбачається, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, передбачені Законом не за наявність факту невиконання зобов»язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Докази на підтвердження таких обставин у справі відсутні.

У зв»язку з викладеним суд не має достатніх підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон, а тому у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Глобинського РУЮ ОСОБА_1 відмовляє.

Керуючись ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Глобинського РУЮ ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р. М. Марущак