Провадження № 22-ц/783/4241/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсним кредитного договору,-

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №0042/07/6.10-N від 10 жовтня 2007 року, укладений між нею та Акціонерним комерційним банком (АКБ) «Форум», правонаступником якого є відповідач, з тих підстав, що на момент укладення оспорюваного договору про надання кредиту в іноземній валюті банк не мав індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено за спливом позовної давності.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.212 - 214 ЦПК України, оскільки суд не вирішив такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення і якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, зазначає, що на момент укладення оспорюваного договору банку не видавалося індивідуальної ліцензії, необхідної для здійснення разової валютної операції, а тому, у відповідності до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Апелянт вважає, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин норми ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якою визначено необхідність одержання банком індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції.

В судове засідання позивач повторно не з»явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.114), про причини неявки суд не повідомила, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між АКБ «Банк Форум» в особі Львівської філії (кредитодавцем) та позивачем ОСОБА_3 (позичальником) було укладено кредитний договір №0042/07/6.10-N (а.с.5-8).

Згідно з цим договором, банк надав позичальнику кредит на придбання житла в розмірі 79000 доларів США строком до 09 жовтня 2017 року, а позичальник зобов»язувалась повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування ним.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов»язані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року і в силу ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів при застосуванні вказаних норм права.

Враховуючи те, що на момент укладення оспорюваного позивачем кредитного договору АКБ «Банк Форум» мав генеральну банківську ліцензію на здійснення валютних операцій, видану НБУ 03.12.2001 року (а.с.67), та дозвіл НБУ на право здійснення валютних операцій, виданий 01 квітня 2004 року (а.с. 68-69), правових підстав визнавати цей договір недійсним немає.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України жодних висновків щодо обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених позивачем вимог у своєму рішенні не навів і, за наявності підстав для відмови у задоволенні позову по суті заявлених позивачем вимог, відмовив у задоволенні позову за спливом позовної давності, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним за безпідставністю заявлених нею вимог з наведених вище мотивів.

У зв»язку з цим, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню лише в частині скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_4