Справа № 2-336/11
пр.№ 2/464/317/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2015 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Іскра» про захист трудових прав,

В С Т А Н О В И В :

10.11.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Іскра» про скасування дисциплінарного стягнення. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1988 року ОСОБА_1 працює налагоджувальником контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду ВП «ЗЛЗП». 13.07.2010 року ОСОБА_1 відмовився виконувати розпорядження енергетика ОСОБА_6 про винесення згорілих катушок електромагнітів за межі підприємства, за що ОСОБА_1 було оголошено догану. З накладенням даного стягнення ОСОБА_1 не згоден, вважає його незаконним, тому просить скасувати розпорядження по ВП «ЗЛЗП» № 28 від 03.08.2010 року про оголошення догани.

14.11.2011 року позивачем змінено позовні вимоги та до вимогу про скасування дисциплінарного стягнення додано вимоги про визнання незаконними та нечинними робочої інструкції 03.34.5-1237-1 налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»; акту від 01.04.2010 року про відмову від підпису про ознайомлення з робочою інструкцією; акту від 14.07.2010 року про відмову від пояснення щодо оголошення догани; згоди голови цехкому Бучко щодо оголошення догани ОСОБА_1; довіреності № 42/11 від 29 січня 2009 року, надану директору виробничого підрозділу ОСОБА_7 щодо накладення дисциплінарних стягнень замість органу, який приймав позивача на роботу; а також про визнання, що на час оголошення догани чинної робочої інструкції не було, що на час оголошення догани позивач не був робітником підрозділу БО ВП «ЗЛЗП», що на час оголошення догани позивач не був ознайомлений з основними його правами та обовязками, з робочою інструкцією, з умовами праці, з колдоговором, з інструкцією про перепускний режим, з локальними актами; що на момент оголошення догани позивачу примусово пропонувалося підписати контрактну форму строкового трудового договору, що на день оголошення догани на ВАТ «Іскра» не існувало наказу та законної інструкції про перепускній та внутрішньообєктовий режим.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.12.2011 року провадження у справі було зупинено до розгляду позову ОСОБА_1 до ВАТ «Іскра» про захист трудових прав, що перебуває на розгляді Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалою від 03.06.2015 року провадження у справі відновлено.

27.08.2015 року позивачем змінено позовні вимоги. Враховуючи всі позовні вимоги, позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження по ВП «ЗЛЗП» № 28 від 03.08.2010 року про оголошення догани;

- визнати незаконною та нечинною робочої інструкції 03.34.5-1237-1 (2-й варіант) налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»;

- визнати незаконним та нечинним акт від 01.04.2010 року про відмову від підпису про ознайомлення з робочою інструкцією;

- визнати, що на час оголошення позивачу догани чинної робочої інструкції не було;

- визнати незаконним та нечинним акт від 14.07.2010 року про відмову від пояснення щодо доповідної енергетика ОСОБА_6 від 13.07.2010 року;

- визнати незаконною та неправомірною згоду голови цехкому Бучко щодо оголошення догани позивачу;

- визнати нечинною довіреність № 42/11 від 29 січня 2009 року, надану директору виробничого підрозділу ОСОБА_7 щодо накладення дисциплінарних стягнень замість органу, який приймав позивача на роботу;

- встановити, в якому підрозділі працював позивач;

- визнати, що на час оголошення догани позивач не був ознайомлений з основними його правами та обовязками, з робочою інструкцією, з умовами праці, з колективним договором, з інструкцією про перепускний режим, з правилами внутрішнього трудового розпорядку;

- визнати неправомірним укладання контрактної форми трудового договору згідно штатних розписів з працівниками робітничих професій у ВП «ЗЛЗП»;

- визнати процедуру оголошення догани незаконною з порушенням встановленого порядку;

- визнати процедуру звільнення позивача незаконною з порушенням встановленого порядку та покрити шкоду;

- визнати, що трудова книжка позивача неналежно оформлена та зобовязати відповідача усунути недоліки ведення трудової книжки шляхом приведення у відповідність з нормами закону;

- зобовязати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення;

- визнати дату звільнення неправильною та змінити її на час знаходження у відпустці;

- визнати незаконними та такими, що зменшили заробітну плату позивача розпорядження № 52 та № 55 від 29.12.2010 року;

- поновити позивача на роботі;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення до дня винесення судового рішення;

- відшкодувати моральну шкоду в розмірі 4000 грн.;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати, повязані з розглядом справи;

- зобовязати відповідача провести нарахування помісячно середньоденного заробітку з урахуванням інфляційних витрат за дні вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2011 року по день винесення судом рішення.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що оголошення догани і звільнення стали наслідком неодноразових звернень позивача зі скаргами з приводу невиплати заробітної плати.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що оголошення догани відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. З приводу інших позовних вимог, представники відповідача просили закрити провадження у справі, оскільки вказані позовні вимоги вже були предметом судового розгляду та по ним ухвалено рішення, яке набрало законної сили.

Заслухавши позивача, його представників, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В періоди часу з 05.06.1986 року по 30.07.1986 року, з 15.07.1988 року по 05.12.1988 року та з 04.11.1989 року по 11.04.2011 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою позивача, визнано сторонами та ніким не оспорюється.

Розпорядженням по ВП «ЗЛЗП» ВАТ «Іскра» № 28 від 03.08.2010 року позивачу оголошено догану.

З накладенням дисциплінарного стягнення позивач не погоджується, вважає таке накладення наслідком упередженого ставлення з боку керівництва за скарги з приводу невиплати заробітної плати.

Вирішуючи позовні вимогу про визнання процедури оголошення догани незаконною з порушенням встановленого порядку та про визнання незаконним та скасувати розпорядження по ВП «ЗЛЗП» № 28 від 03.08.2010 року про оголошення догани, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноважений ним орган зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

За вимогами ст. 139 КЗпП України працівник зобовязаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Тобто підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків.

Представники відповідача посилалися на те, що до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за невиконання покладених на нього трудових обовязків, а саме: невиконання вимог енергетика БО ВП «ЗЛЗП».

Пунктом 4.4 Робочої інструкції 03.34.5-1237-1 налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП» дійсно передбачено, що налагоджувальник КВП та А несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання розпоряджень та вказівок енергетика БО ВП «ЗЛЗП», наказів, розпоряджень директора ВП «ЗЛЗП», за невиконання чи неналежне виконання, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та інших нормативних актів.

В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2010 року позивач відмовився виконувати вказівку енергетика ОСОБА_6 про віднесення на перемотку катушки електромагніту. Це підтверджується доповідною запискою енергетика ОСОБА_6 від 14.07.2010 року та не оспорюється самим позивачем.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем порушено вимоги п.4.4 Робочої інструкції 03.34.5-1237-1.

Згідно з вимогами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку

Частиною 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач посилається на те, що дати пояснення йому не пропонували.

Представники відповідача посилаються на те, що позивач відмовився давати будь-які пояснення, про що свідчить акт від 14.07.2010 року.

Питання незаконності та нечинності вказаного акту було предметом судового розгляду. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.11.2014 року, яке набрало законної сили. В той же час, вирішуючи питання законності накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суд оцінює вказаний акт в якості доказу в сукупності з іншими матеріалами справи.

Суд враховує, що акт про відмову від дачі пояснень датований 14.07.2010 року, а розпорядження про накладення стягнення 03.10.2010 року. При цьому, в розпорядженні зазначено, що підставою накладення стягнення є доповідна записка енергетика ОСОБА_6 та пояснювальна записка позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивач не давав жодних пояснень з приводу відмови виконувати розпорядження енергетика ОСОБА_6 Це підтверджується як поясненнями позивача, так і актом від 14.07.2010 року.

Суд вважає, що в разі виконання відповідачем вимог ст. 149 КЗпП України про витребування від порушника трудової дисципліни письмових пояснень, та при дійсній відмові позивача від дачі таких пояснень, в розпорядженні № 28 від 03.08.2010 року було б відсутнє посилання на пояснювальну записку ОСОБА_1

За таких обставин суд критично ставиться до акту про відмову від дачі пояснень від 14.07.2010 року в якості доказу такої відмови. Інших доказів пропозиції позивачу дати пояснення та відмови позивача від дачі пояснень представниками відповідача не надано.

Крім того, суд враховує, що за вимогами ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В судовому засіданні не надано доказів того, що позивач протягом своєї роботи на підприємстві вже порушував трудову дисципліну. Не наведено обставин, які свідчать про ступінь тяжкості вчиненого проступку.

Представники відповідача посилалися на те, що трудовим законодавством передбачено лише два види дисциплінарного стягнення: догана та звільнення. Дійсно, в ч. 1 ст. 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням № 29 від 03.08.2010 року до енергетика ОСОБА_6 за куріння в недозволеному місця було застосовано стягнення у вигляді зауваження.

Враховуючи обставини скоєного проступку, попередню роботу позивача, наявну на підприємстві практику застосування стягнення у вигляді зауваження, суд вважає, що накладення на позивача такого дисциплінарного стягнення як догана, було неспівмірним тому порушенню, яке було допущено позивачем.

Суд також враховує, що розпорядження № 28 від 03.08.2010 року про накладення на позивача стягнення є невмотивованим, не містить в собі посилання на конкретний пункт робочої інструкції, якій було порушено позивачем, не зазначено, який саме посадовий обовязок позивачем не було виконано.

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про визнання процедури оголошення догани незаконною з порушенням встановленого порядку та про визнання незаконним і скасування розпорядження по ВП «ЗЛЗП» № 28 від 03.08.2010 року про оголошення догани, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи решту позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позовні вимоги про:

- визнання незаконною та нечинною робочої інструкції 03.34.5-1237-1 (2-й варіант) налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»;

- визнання незаконним та нечинним акту від 14 липня 2010 року про відмову від пояснення щодо доповідної енергетика ОСОБА_6 від 13 липня 2010 року;

- визнання незаконною та неправомірною згоду голови цехкому Бучко щодо оголошення догани ОСОБА_1;

- визнання нечинною довіреності № 42/11 від 29 січня 2009 року, надану директору виробничого підрозділу ОСОБА_7 щодо накладення дисциплінарних стягнень замість органу, який приймав ОСОБА_1 на роботу;

- зобовязання видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення;

- визнання дати звільнення неправильною та змінити її на час знаходження у відпустці;

- поновлення на роботі;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення;

- зобовязання провести нарахування середнього заробітку з урахуванням інфляційних витрат за дні вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2011 року,

вже були предметом судового розгляду та рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.11.2014 року в задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року рішення Личаківського районного суду від 11.11.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

За таких підстав вищезазначені позовні вимоги повторного розгляду в даному судовому засіданні не підлягають та провадження в частині вказаних позовних вимог підлягає закриттю.

Позовна вимога про визнання процедури звільнення позивача незаконною з порушенням встановленого порядку охоплюється позовною вимогою про поновлення на роботі, вже вирішена судом, тому не може бути окремим предметом розгляду в цьому судовому засіданні.

З приводу позовних вимог про визнання незаконним та нечинним акт від 01.04.2010 року про відмову від підпису про ознайомлення з робочою інструкцією; про визнання що на час винесення позивачу догани робочої інструкції не було; про визнання, що на час оголошення догани позивач не був ознайомлений з основними його правами та обовязками, з робочою інструкцією, з умовами праці, з колективним договором, з інструкцією про перепускний режим, з правилами внутрішнього трудового розпорядку; суд виходить з того, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту.

Щодо позовних вимог про встановлення, в якому структурному підрозділі працював позивач, а також про визнання неправомірності укладання контрактної форми трудового договору згідно штатних розписів з працівниками робітничих професій у ВП «ЗЛЗП», суд вважає їх необґрунтованими. Крім того, суд виходить з вимог ст.ст. 1, 3 ЦПК України. Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що особа може звернутися за захистом тільки свого порушеного, оспорюваного або не визнаного права чи інтересу. Позивачем не наведено та не доведено, у який спосіб через задоволення вказаних позовних вимог буде захищено порушене, на думку позивача, право.

Також є необґрунтованою й позовна вимога про визнання незаконними та такими, що зменшили заробітну плату позивача розпоряджень № 52 та № 55 від 29.12.2010 року.

Також не ґрунтується на вимогах закону й позовна вимога про визнання, що трудова книжка позивача неналежно оформлена та про зобовязання відповідача усунути недоліки ведення трудової книжки шляхом приведення у відповідність з нормами закону. З трудової книжки вбачається, що в ній відсутній запис про проходження строкової служби в армії. Запис про службу в армії здійснюється на підставі військового квитка. В судовому засіданні встановлено, що позивач не надав кадровій службі підприємства свого військового квитка. Крім того, в судовому засіданні позивач відмовився надавати свій військовий квиток, а також відмовився отримувати трудову книжку. У відповідача на теперішній час немає законних підстав для внесення в трудову книжку запису про службу в армії.

Отже, відсутність в трудовій книжці запису про службу в армії має місце з вини самого позивача. Тому з боку відповідача відсутнє порушення закону з цього приводу.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду, заподіяну їй відповідачем. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженним ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення відбулося з порушенням норм законодавства. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього моральної шкоди з цього приводу та не обґрунтовано розмір цієї моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Догану позивачу оголошено 03.08.2010 року, а звільнено позивача 11.04.2011 року. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди заявлено лише 27.08.2015 року, тобто з порушенням встановленого законом строку. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивачем не наведено та не доведено.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про:

- визнання незаконним та нечинним акт від 01.04.2010 року про відмову від підпису про ознайомлення з робочою інструкцією;

- визнання що на час винесення позивачу догани робочої інструкції не було;

- визнання, що на час оголошення догани позивач не був ознайомлений з основними його правами та обовязками, з робочою інструкцією, з умовами праці, з колективним договором, з інструкцією про перепускний режим, з правилами внутрішнього трудового розпорядку;

- встановлення, в якому структурному підрозділі працював позивач;

- визнання неправомірності укладання контрактної форми трудового договору згідно штатних розписів з працівниками робітничих професій у ВП «ЗЛЗП»;

- відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Але позивачем не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 21, 139, 147-149, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 27, 57, 59, 60, 61, 79, 143, 205, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Іскра» про захист трудових прав задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження по ВП «ЗЛЗП» № 28 від 03 серпня 2010 року про оголошення догани ОСОБА_1.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про:

- визнання незаконною та нечинною робочої інструкції 03.34.5-1237-1 (2-й варіант) налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПтаА) 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»;

- визнання незаконним та нечинним акту від 14 липня 2010 року про відмову від пояснення щодо доповідної енергетика ОСОБА_6 від 13 липня 2010 року;

- визнання незаконною та неправомірною згоду голови цехкому Бучко щодо оголошення догани ОСОБА_1;

- визнання нечинною довіреності № 42/11 від 29 січня 2009 року, надану директору виробничого підрозділу ОСОБА_7 щодо накладення дисциплінарних стягнень замість органу, який приймав ОСОБА_1 на роботу;

- зобовязання видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення;

- визнання дати звільнення неправильною та змінити її на час знаходження у відпустці;

- поновлення на роботі;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення;

- зобовязання провести нарахування середнього заробітку з урахуванням інфляційних витрат за дні вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: