Справа № 2-1832/04 Головуючий у І інстанції Толкачова Л.А.
Провадження № 22-ц/780/5091/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 38 05.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2004 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_8, фактично, шляхом оброблення земельної ділянки, підтриманням частини будинку у належному стані.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку, що по АДРЕСА_1

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач є рідним сином ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача.

Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 1985 року за ОСОБА_8 визнано право власності на ? частину спірного майна, що також підтверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого БТІ 18 листопада 1985 року під реєстраційним №227.

Позивач прийняв спадщину фактично після смерті своєї матері, шляхом проведення ремонту частини будинку, обробленням земельної ділянки біля будинку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2004 року та залучити його в якості третьої особи та вирішити спір по суті.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача - ОСОБА_8 ( а.с. 11 ).

Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, ? частина житлового будинку, що по АДРЕСА_1

Інша частина будинку належить відповідачам.

У встановлений законом строк ні позивач, ні інші спадкоємці, зокрема, батько апелянта - ОСОБА_9 ( а.с. 30 ), не звернулися до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

При цьому, позивач прийняв спадщину фактично шляхом проведення ремонту частини будинку, обробленням земельної ділянки біля будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер ( а.с. 31 ).

Після його смерті ніхто із спадкоємців, у т.ч. ОСОБА_2, після досягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 року повноліття, із відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися.

При цьому, 13 червня 2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, які задоволені 08 грудня 2004 року ( а.с. 2-3, 19 ).

І лише 04 серпня 2015 року, тобто більше ніж через 6 років після набуття повної цивільної дієздатності, у відповідності до положень ст. 34 ЦК України, ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою ( а.с. 21 ).

При цьому, будь-яких доказів правомірності заявлених апеляційних вимог, порушення ухваленим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2004 року його цивільних прав чи законних інтересів, апелянт суду не надав.

Відсутні докази і звернення апелянта до суду з вимогами про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення заявлених позивачем вимог та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність, необгрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 35, 39 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі, зокрема, про прийняття спадщини батьком апелянта, незвернення матері із вимогами, в т.ч. і в його інтересах, щодо отримання спадщини, звернення позивача із вимогами до суду більше ніж через 10 років, ущемлення оскаржуваним судовим рішенням прав апелянта, необхідність розподілу спірного майна між всіма спадкоємцями, які не залучені по справі, на переконання апеляційного суду, не спростовують зазначені висновки місцевого суду, а тому не можуть служити підставою для задоволення апеляції.

Окрім цього, доводи ОСОБА_2 про прийняття спадщини батьком апелянта, ущемлення оскаржуваним судовим рішенням його прав, необхідність розподілу спірного майна між всіма спадкоємцями, які не залучені по справі, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки ні апелянт, ні його батько, в установленому законом порядку, не звертались із заявами про прийняття спадщини та не прийняли її.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Є.М. Суханова