Єдиний унікальний номер 243/4948/15-ц
Номер провадження 2/243/2710/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17 липня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретарі - Врублевській К.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів за договором позики, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 01.01.2013р. вона з відповідачем уклала договір позики на суму 2 270 000 грн. під 21% річних з кінцевим терміном повернення всієї суми боргу до 20.12.2014 року. До теперішнього часу відповідач в добровільному порядку повернув лише 300 000 грн. В зв,язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1 970 000 грн. та судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання неодноразово не зявлявся, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 01.01.2013р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 у власність кошти у розмірі 2 270 000 грн. під 21% річних, а останній зобовязався повернути їх їй до 20.12.2014р. Встановлено графік повернення боргу щомісячно з 20.12.2013 року по 20.12.2014 року.

З огляду на наведене договір визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте, як вбачається з позовної заяви, у визначений договором кінцевий строк 20 грудня 2014 року та до теперішнього часу відповідач повернув позивачеві лише 300 000 грн., сума боргу за договором позики в розмірі 1 970 000 грн. до теперішнього часу позивачеві не повернена.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобовязань за договором позики від 01.01.2013 року.

У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню.

За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_3 не використав наданого законом права та не звертався до суду із позовом про оспорювання договору позики та не надав заперечення на позов ОСОБА_2, де б зазначив про недійсність договору позики або його хибність.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобовязання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У спірному правочині між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у ОСОБА_3 виникли зобовязання по поверненню позики. А тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України він повинен повернути борг, як того і вимагає позивач.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені вимоги позивачем не заявлялися.

Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 1 970 000 грн.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В звязку з викладеним з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті нею судового збору у розмірі 3654,00 грн. за подачу до суду позовної заяви та судового збору в розмірі 121,80 грн. за подачу до суду заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: м. Донецьк, вул. 25-річчя РККААДРЕСА_1, нерухоме майно якого знаходиться за адресою: Донецька обл., Словянський район, с. Богородичне, вул. Лісна, буд. 3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, яка мешкає за адресою: м. Донецьк, вул. Орбіти, буд. 14, грошові кошти за договором позики від 01.01.2013 року в розмірі 1 970 000 грн., судовий збір в розмірі 3654,00 грн., судовий збір в розмірі 121,80 грн., а всього 1 973 775 (один мільйон девятсот сімдесят три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.О. Носовська