Номер провадження: 22-ц/785/2099/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Журавльова О.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного підприємства „Євро Трейлер Україна", товариства з обмеженою відповідальністю „Флігл транспортні системи" та генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю „Флігл транспортні системи" ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення комісійної винагороди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року,-

встановила :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПП „Євро Трейлер Україна", ТОВ „Флігл транспортні системи" та генерального директора ТОВ „Флігл транспортні системи" ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення комісійної винагороди. При цьому позивач вимагає зобов'язати ПП „Євро Трейлер Україна" внести відомості до його трудової книжки щодо того, що він працював в цьому підприємстві з 04.05.2007 року по 30.05.2008 року, зобов'язати ТОВ „Флігл транспортні системи" провести з ним повний розрахунок належних йому виплат по заробітній платі (з урахуванням неотриманих ним готівкою виплат за повний робочий день і компенсацій за невикористану відпустку) та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні від дати звільнення до дати повного розрахунку, а також стягнути з ТОВ „Флігл транспортні системи" в особі генерального директора ОСОБА_4 належні йому комісійні винагороди у розмірі згідно п.1 укладеної між ними 18.11.2009 року угоди сторін (а.с.2-3, 58).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що, по-перше, з початку жовтня 2006 року працював за сумісництвом в ПП „Євро Трейлер Україна", а з 03.05.2007 року по 30.05.2008 року працював на цьому підприємстві як за основним місцем роботи ; по-друге, з 30.05.2008 року працював в ТОВ „Флігл транспортні системи", звідки був звільнений 12.04.2010 року, але ознайомився з наказом про звільнення лише 20.05.2010 року, тому саме до цієї дати продовжував працювати ; по-третє, заробітна плата за період з 12.04.2010 року по 20.05.2010 року йому не нараховувалась та виплату належного йому розрахунку при звільненні ТОВ „Флігл транспортні системи" не запровадив ; і, по-четверте, під час його роботи в ТОВ „Флігл транспортні системи" було запроваджено виплату заробітної плати за скорочений робочий день, хоча насправді він працював повний робочий день.

Також позивач вказує, що окрім заробітної плати він отримував комісійні винагороди за результати своєї роботи в ТОВ „Флігл транспортні системи", та виплату йому цих комісійних винагород здійснював особисто генеральний директор ТОВ „Флігл транспортні системи" ОСОБА_4, а згодом між ними було укладено угоду сторін, згідно умов якої було узгоджено суму боргу цього товариства перед ним по виплаті комісійних винагород.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням представник ОСОБА_2ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними поштовим повідомленням.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі наказу № 57 від 02.10.2006 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу за сумісництвом до ПП „Євро Трейлер Україна" на посаду начальника відділу маркетингу, та наказом № 34 від 30.05.2008 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за власним бажанням по ст.38 КЗпП України згідно його заяви про звільнення від 30.05.2008 року (а.с.37).

Відповідач ПП „Євро Трейлер Україна" категорично заперечує проти доводів позивача щодо того, що з 03.05.2007 року по 30.05.2008 року він працював в цьому підприємстві як за основним місцем роботи, вказуючи, що позивач ніколи не звертався до цього підприємства з заявою про переведення його з роботи за сумісництвом на основну роботу на посаду начальника відділу маркетингу до цього підприємства, а позивач не надав суду доказів на підтвердження цих своїх доводів, як цього вимагає ст.60 ЦПК України.

Відповідно до п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. за № 58, на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Згідно п.2.14. цієї Інструкції, запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим органом.

Відповідач ПП „Євро Трейлер Україна" стверджує, що позивач не звертався до цього підприємства з вимогою про внесення до його трудової книжки запису відомостей про роботу за сумісництвом з 12.10.2006 року по 30.05.2010 року, а як випливає зі змісту позовної заяви, позивач фактично не заявляє такі вимоги у даній справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги в частині зобов'язання ПП „Євро Трейлер Україна" внести в його трудову книжку запис відомостей про те, що він працював в цьому підприємстві з 04.05.2007 року по 30.05.2008 року, як за основним місцем роботи.

На підставі рішення № 1 загальних зборів засновників ТОВ „Флігл транспортні системи" від 30.05.2008 року та власного наказу № 1 від 30.05.2008 р. ОСОБА_2 обіймав посаду директора цього товариства, а згідно наказу цього товариства № 3/к від 12.04.2010 р. позивач був звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України з 12.04.2010 р. на підставі його заяви про звільнення від 30.05.2008 року.

Таким чином, суд погодився з доводами ТОВ „Флігл транспортні системи", які містяться у письмових запереченнях на позов, щодо того, що позивач, будучи повноважним керівником цього товариства та здійснюючі управлінські функції, самостійно вирішував питання щодо тривалості робочого часу працівників цього товариства та забезпечував нарахування і виплату заробітної плати працівникам товариства, отже отримував заробітну плату відповідно опрацьованому ним робочого часу згідно виданого ним наказу.

Позивач не зазначає жодної суми, що становить нібито розмір не виплаченої йому заробітної плати, та не наводить жодних розрахунків, з яких такий розмір можливо було б встановити.

Відповідач ТОВ „Флігл транспортні системи" категорично заперечував проти доводів позивача стосовно того, що нібито про існування наказу про звільнення він довідався лише 20.05.2010 року, тому саме до цієї дати продовжував працювати, а позивач не надав суду доказів на підтвердження цих своїх доводів, як цього вимагає ст.60 ЦПК України.

Вказані доводи позивача спростовуються актами ТОВ „Флігл транспортні системи" від 12.04.2010 р., від 19.04.2010 р., від 18.05.2010 р. та від 01.06.2010 року, з яких вбачається, що позивач подав заяву про звільнення 12.04.2010 року, після чого на роботі не з'являвся, незважаючи на те, що генеральний директор товариства неодноразово йому телефонував та пропонував прибути до товариства для передачі документів і майна товариства, а також отримати розрахунок по заробітній платі разом з трудовою книжкою, та лише після неодноразових звернень товариства, позивач отримав належно оформлену трудову книжку 01.06.2010 року.

Суд вважав неспроможними доводи позивача щодо невидачі йому ТОВ „Флігл транспортні системи" копії наказу про звільнення вдень звільнення, оскільки відповідно частини другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення лише у разі, якщо таке звільнення відбулось з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Крім того, судом установлено, що згідно наказів ТОВ „Флігл транспортні системи" позивачу були надані три щорічні відпустки з виплатою належних йому грошових коштів (а саме : згідно наказу № 21 від 22.12.2008 р. - щорічна оплачувана відпустка строком 14 календарних днів за період роботи з 30.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 05.01.2009 р. по 18.01.2009 р. ; згідно наказу № 15 від 07.12.2009 р. 0 щорічна оплачувана відпустка строком на 24 календарних днів з 08.12.2009 р. по 31.12.2009 р. за період роботи з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. ; згідно наказу № 2/к від 219.03.2010 р. щорічна оплачувана відпустка строком 24 календарних днів з 30.03.2010 р. по 23.04.2010 р. за період роботи з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.) та 01.06.2010 року він отримав заробітну плату за період з листопада 2009 року по квітень 2010 року, що підтверджується письмовими доказами.

В зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання ТОВ „Флігл транспортні системи" провести з ним повний розрахунок належних йому виплат по заробітній платі (з урахуванням неотриманих ним готівкою виплат за повний робочий день і компенсацій за невикористану відпустку) та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ „Флігл транспортні системи" в особі генерального директора ОСОБА_4 комісійних винагород у розмірі згідно п.1 укладеної між ними 18.11.2009 року угоди сторін, суд виходив з наступного.

Як вбачається з наданої позивачем суду копії угоди сторін про розрахунки по комісійним виплатам, ця угода була укладена між позивачем і ОСОБА_4 як фізичними особами, а не як між працівником і роботодавцем, зокрема роботодавцем ТОВ „Флігл транспортні системи".

Отже позовні вимоги позивача в цій частині заявлені до неналежного відповідача, тому не підлягають задоволенню.

Разом з тим суд роз'яснив позивачу право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Врахувавши вищевказані обставини справи та норми права суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, оскільки вважав їх не обґрунтованими і та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Жодних нових доказів чи обставин в апеляційній скарзі не вказано.

Крім того, в суддів апеляційної інстанції представник відповідачів пояснив, що в разі звернення позивача із заявою та надання трудової книжки, йому буде проставлено запис про те, що позивач 02.10.2006 року по 30.05.2008 року позивач працював за сумісництвом.

Послання суду, що позивач вимогу про внесення до його трудової книжки запису відомостей про роботу за сумісництвом з 12.10.2006 року по 30.05.2010 року, не заявляв, є помилковою, оскільки такі вимоги заявлені, їм судом дана належна оцінка та вирішено по суті, тому вказана формальна підстава, відповідно ст. 308 ЦПК України, не може бути підставою для скасування рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 - відхилитит.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

К.П.Мартинова