Провадження № 2/161/4814/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Шандерик В.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що 11.12.1997 року йому та батьку ОСОБА_8 відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету ОСОБА_6 міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 11.12.1997 року № 282-р було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. 23.02.2001 року ОСОБА_8 помер, на момент його смерті він проживав разом з ним у квартирі за адресою: м. Луцьк, Київський майданАДРЕСА_2. Вказує, що після смерті батька відкрилась спадщина на усе належне йому майно. 23.09.2014 року звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2015 року визначено, що йому та батьку належить по ? частини вищевказаної квартири. Однак, 09.07.2015 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, яка належала батьку у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_8, а саме: на ? частку квартири за адресою: м. Луцьк, Київський майданАДРЕСА_3.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено сестру спадкодавця ОСОБА_8 ОСОБА_7

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. ОСОБА_2 додатково суду пояснила, що позивач не може у нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру знаходиться у ОСОБА_7, яка відмовляється на вимогу позивача повернути документ, для реалізації свого спадкового права, а тому ОСОБА_5 вимушений був звернутися з позовом до суду.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 щодо заявлених вимог заперечив, просив у їх задоволенні відмовити, так як позивач не прийняв належним чином спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця не здійснював фактичне управління майном, у спадковій квартирі не проживає протягом тривалого часу, утримання її не здійснює, а його довірителька прийняла спадщину шляхом фактичного управління, володіння спадковим майном.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні покладалася на розсуд суду при вирішенні питання щодо визнання права власності.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, всебічно, повно та обєктивно дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 помер 23.02.2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 159938 від 23.09.2014 року (а.с.9). Спадкодавець на момент смерті проживав в м. Луцьку, Київський майданАДРЕСА_3.

18.12.2014 року позивачу ОСОБА_5 постановою Першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів.

09.07.2015 року позивачу ОСОБА_5 постановою Першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори було повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 2 ч. 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2015 року визначено, що спадкодавцю ОСОБА_8 та позивачу ОСОБА_5 кожному зокрема, належить по ? частини квартири № 4 на Київському майдані, 3 в м. Луцьку (а.с.10-11). Вказані обставини за вимогами ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну йому ? частку квартири № 4 на Київському майдані, 3 в м. Луцьку.

Оскільки спадщина відкрилася до вступу в силу нового ЦК України (в редакції від 2004 року) з врахуванням п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 2004 року) до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР (в редакції від 1963 року).

Згідно статей 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Так, із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач є сином спадкодавця, спадкоємцем першої черги, та прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Обставини прийняття позивачем спадщини в порядку ст.ст. 544-548 ЦК України (в редакції 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судом при розгляді справи № 161/20548/14-ц.

Таким чином, суд вважає доводи відповідача щодо того, що позивач ОСОБА_5 на момент смерті батька не прийняв належним чином спадщину є необґрунтованими. Надані суду копії платіжних документів про сплату комунальних послуг, які проводились в період після смерті спадкодавця, не свідчать про фактичний вступ ОСОБА_7 в управління спадковим майном, так як вказані проплати проводились на протязі 2015 року, а не на протязі 6-ти місяців з моменту смерті спадкодавця.

Крім того, із пояснень представника відповідача встановлено, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру знаходиться у відповідача ОСОБА_7, а тому вказана обставина свідчить про те, що позивач не може реалізувати своє спадкове право шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, і йому чиняться перешкоди у цьому зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_5 право власності на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_8, який помер 23.02.2011 року, а саме: на ? частку квартири за адресою: м. Луцьк, Київський майданАДРЕСА_3.

Водночас, позивачем в порядку ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що відповідач ОСОБА_6 міська рада оспорює право власності останнього на вищевказане спадкове майно, а тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні вимог в цій частині за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 544-549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1218, 1219, 1226, 1261, 1268, 1296 ЦК України, п.п. 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 2004 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме: ? частку квартири №4, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, Київський майдан,3, після смерті батька ОСОБА_8, який помер 23 лютого 2001 року.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.