Провадження №22ц/784/2431/15 Головуюча в першій інстанції Черенкова Н.П.
Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Гавор В.Б.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про припинення права власності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_4 про припинення права власності на ? частину автомобіля і причепу та стягнення грошової компенсації у розмірі 69 067 грн. 50 коп.

Позивачка зазначала, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належать по ? частині автомобіля марки FORD TRANSIT- вантажний фургон малотоннажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску та по ? частині причепу бортового - Е, марки NIEWIADOW В1430 НТ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1996 року випуску. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу вартість автомобіля становить 112 134 грн. 99 коп., а вартість вищезазначеного причепу становить 26 000 грн.

Посилаючись на те, що вказане рухоме майно є неподільним, вона не має можливості користуватися вказаним майном, оскільки не має посвідчення водія відповідної категорії та її часткою користується відповідач, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з підстави заперечення відповідача проти виплати компенсації вартості автомобіля та причепу за відсутності у нього грошових коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта рішення суду ухвалено з порушенням норм чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вирішуючи спір виходив із того, що оскільки спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, виключає можливість його реального поділу між сторонами відповідно до їх часток, а відповідач не має можливості сплатити грошову компенсацію вартості частини спірного автомобіля та причепу, то зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін.

Між тим, з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки до них суд дійшов з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по ? частині автомобіля марки FORD TRANSIT- вантажний фургон малотоннажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску та по ? частині причепу бортового - Е, марки NIEWIADOW В1430 НТ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1996 року випуску (а.с. 5-7, 8-13).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Таким чином, зі змісту ст. 71 СК України вбачається, що в даному випадку потрібна згода того з подружжя, якому така компенсація має бути присуджена, а не того, на кого може бути покладено обов'язок по її сплаті. Відповідно і грошова сума має вноситись тим із учасників спільної власності на майно, яким заявлено вимогу про залишення цього майна у його власності із сплатою іншому співвласнику грошової компенсації.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив норму ст. 71 СК України та прийшов до помилкового висновку, що для стягнення грошової компенсації з відповідача потрібна його згода, а не позивачки.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, ринкова вартість спірного автомобіля становить 112 134 грн. 99 коп., а вартість спірного причепу складає 26 000 грн. (а.с. 70-91). Тобто, загальна вартість вказаного майна складає - 138 134 грн. 99 коп., а ? частина від цієї суми - 69 067 грн. 50 коп., які позивачка і просила стягнути на її користь.

Відповідач проти визначеної ринкової вартості автомобіля та причепу не заперечував.

Таким чином, позовні вимоги про припинення права власності на ? частину автомобіля та ? частину причепу і стягнення грошової компенсації за вказані частки рухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи зі змісту уточнених позовних вимог і суми, яка підлягала сплаті при подачі саме цих вимог та 360 грн. за подачу апеляційної скарги, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 1036 грн. 02 коп. судового збору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на ? частину автомобіля і причепу та стягнення грошової компенсації задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на ? частину автомобіля марки FORD TRANSIT- вантажний фургон малотоннажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску та на ? частину причепу бортового - Е, марки NIEWIADOW

В1430 НТ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1996 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за ? частину автомобіля марки FORD TRANSIT- вантажний фургон малотоннажний - В, та за ? частину причепу бортового - Е, у розмірі 69 067 грн. 50 коп. (шістдесят дев'ять тисяч шістдесят сім грн.) 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1036 грн. 02 коп. (одна тисяча тридцять шість грн. 02 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді