Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/38/15-ц

20 липня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Грещука Р.П.

секретаря - Госедло Л.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1.,

його представника - ОСОБА_2,

представника відповідача- Гаврилівської с/ради ОСОБА_3,

представника відповідача- Надвірнянської районної ради - ОСОБА_4,

представника Служби у справах дітей Надвірнянської РДА - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гаврилівської сільської ради, Надвірнянської районної ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 (в інтересах неповнолітніх- Лесюк ОСОБА_8, ОСОБА_9), Служба у справах дітей Надвірнянської РДА про визнання рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року №22 в частині оформлення права власності за ОСОБА_10 -незаконним і його скасування та визнання свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.02.1988 року недійсним і його скасування та скасування реєстрації свідоцтва про право власності від 12.02.1988 року та визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Гаврилівської с/ради, Надвірнянської районної ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 (в інтересах неповнолітніх- Лесюк О.І., ОСОБА_9І.) про визнання рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року №22 в частині оформлення права власності за ОСОБА_10 -незаконним і його скасування та визнання свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.02.1988 року недійсним і його скасування та скасування реєстрації свідоцтва про право власності від 12.02.1988 року та визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння.

Ухвалою суду від 11.02.2015 року до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено- Службу у справах дітей Надвірнянської РДА.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд продовжити йому строк позовної давності та постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року № 22 в частині оформлення за ним права власності, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від 12.02.1988 року і його реєстрацію, скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок від 12.02.1988 року.

Визнати за ним право власності на 1/3 частку домоволодіння, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна(Комсомольська), 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, а саме: «А»- житлового будинку, житловою площею 85,4 кв.м і загальною площею 121,5 кв.м., вартістю - 126268 грн, «Б»- сараю вартістю -22349 грн.; «В»- сараю вартістю- 4727 грн.; «Г»- сараю вартістю- 1788 грн., «Д»- сараю вартістю -971 грн., «Е» -вбиральні вартістю- 1505 грн., «№1» воріт вартістю - 244 грн., «№2» -огорожі вартістю- 840 грн.; «№3»- огорожі вартістю-1288 грн, «№4» -криниці вартістю- 752 грн., загальною вартістю - 160732 грн.

Представники відповідачів- Надвірнянської районної ради та Гаврилівської с/ради в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали частково. Вважають, що підстави для скасування рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року №22 відсутні, однак не заперечують щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку спірного домоволодіння, що в с.Гаврилівка, вул. Молодіжна, 40, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області.

Зазначають, що проживаючи разом з своїми батьками в даному домоволодінні, яке належало до колгоспного двору, позивач був там зареєстрований, тому має право користуватися, володіти та розпоряджатися своєю часткою майна.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав. Ствердив, що ОСОБА_1 на час будівництва колгоспного двору в с.Гаврилівка за адресою вул.Молодіжна (Комсомольська),40 не проживав, не приймав участі в його будівництві та веденні господарства спільного колгоспного двору.

Крім того, він пропустив строк на оскарження даного рішення. Просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_7 вимоги позивача визнала частково. Зазначила, що не заперечує щодо задоволення його вимог в частині визнання права власності на частку домоволодіння, якщо вони не будуть порушувати інтереси її неповнолітніх дітей-Лесюк О.І., ОСОБА_9

Представник Служби у справах дітей Надвірнянської РДА у прийнятті рішення по даній справі покладається на розсуд суду. При постановленні судом рішення просить врахувати інтереси неповнолітніх дітей - ОСОБА_9та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів- Надвірнянської районної ради та Гаврилівської с/ради, третіх осіб, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача- Лесюк С.М., ОСОБА_11 побудували житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в с.Гаврилівка, вул. Молодіжна (Комсомольська),40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Зясовано також, що рішенням виконкому Надвірнянської районної Ради народних депутатів від 10.02.1988 року № 22 «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян сіл Гаврилівка та Назавизів», оформлено право власності на 753 домоволодіння, які належать громадянам с. Гаврилівка, згідно додатку № 1, в тому числі на підставі вказаного рішення оформлено право власності на домоволодіння з колгоспним двором на ОСОБА_10- батька позивача, що знаходиться в с. Гаврилівка, по вул. Молодіжна (Комсомольска) 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Також, 12.02.1988 року виконавчим комітетом Гаврилівської с/ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, що знаходиться в с. Гаврилівка, по вул. Молодіжна (Комсомольська) 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року № 22.

Зазначений в цьому документі житловий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за батьком позивача -ОСОБА_10

Разом з тим, в судовому засіданні доведено, що в даному домоволодінні, яке належало до колгоспного двору, а саме в житловому будинку, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна (Комсомольська) 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, станом на 15.04.1991 року був зареєстрований та проживав разом з своїм батьком, ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та своєю мамою, ОСОБА_11 - 13.03.1928 року народженням і позивач по справі -ОСОБА_1, що підтверджується довідками Гаврилівської с/ради від 02.10.2014 року та від 27.10.2014 року за №997.

В звязку з наведеним, на переконання суду, позивач разом з матір'ю -ОСОБА_11 також мав право на 1/3 частку домоволодіння, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна (Комсомольська) 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Тому, рішенням виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року слід було оформити право власності на домоволодіння за ОСОБА_11, ОСОБА_10 та позивачем- Лесюком В.С. в рівних долях по 1/3 частці вказаного домоволодіння, а в подальшому виконком Гаврилівської сільської ради зобов'язаний був видати свідоцтво про право власності кожному на 1/3 частку зазначеного домоволодіння.

Крім того, судом встановлено, що до своєї смерті батько позивача-Лесюк С.М. склав заповіт на своїх внуків, а саме на неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9-ІНФОРМАЦІЯ_1. 08.12.2012 року ОСОБА_10 помер в с. Ясногородка, Макарівського району, Київської області, де і похоронений. Там же 08.07.2014 року померла мати позивача- Лесюк Г.Т.

Як вбачається з пояснення позивача та матеріалів справи, після її смерті відкрилася спадщина, однак вказану спадщину неможливо прийняти без вирішення питання розподілу часток вказаного домоволодіння.

Також суд встановив наступне: Станом на 15.04.1991 року позивач ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у господарстві, яке відносилось до колгоспного двору, а також у вказаному домоволодінні, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна (Комсомольська) 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тому, відповідно, всі троє мали право на 1/3 частку вищевказаного домоволодіння.

Дане господарство, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна (Комсомольська), 40, Надвірнянського району,Івано-Франківської області з часу його заснування і до часу його припинення у законодавчому порядку (до 15.04.1991 року) мало статус колгоспного двору.

Згідно з положеннями ст.120 ЦК УРСР ( вредакції 1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Відповідно до положень цієї ж статті, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент, відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Статтею 123 ЦК УРСР( в редакції 1963 року) передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов'язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що положення ст.ст. 17, 18 З-ну України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, що виникли після введення в дію цього закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04. 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

На виконання постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян яким ці будинки належали.

Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових права», право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первинне право власності на спірне домоволодіння було оформлено з порушенням. Юридично, згідно правовстановлюючих документів, співвласниками домоволодіння, що по вул. Молодіжній(Комомольській), 40 в с.Гаврилівка, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області були - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, і їм належали по 1/3 частці у вказаному домоволодінні.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого спмоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також у інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року № 22 в частині оформлення права власності за ОСОБА_10 та свідоцтво про право власності на жилий будинок від 12.02.1988 року і його реєстрацію, слід визнати незаконними, а також скасувати вказану реєстрацію свідоцтва про прав власності від 12.02.1988 року.

Разом з тим, як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується представниками відповідачів по справі - Гаврилівською с/радою та Надвірнянською районною радою, ОСОБА_1 є спадкоємцем спадкового майна- будинковолодіння, що по вул. Молодіжній (Комсомольській), 40 в с.Гаврилівка, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області.

Позивач бажає оформити право власності на дане домоволодіння.

З метою узаконення вказаного домоволодіння за його клопотанням працівниками Івано-Франківського ОБТІ було видано технічний паспорт від 21.10.2014 року і вартість даного домоволодіння, куди входить спадкове майно, а саме: «А» -житловий будинок, житловою площею 85,4 кв.м. і загальною площею 121,5 кв.м., вартістю - 126268 грн., «Б»- сарай, вартістю - 22349 грн.; «В» -сарай, вартістю- 4727 грн.; «Г»- сарай вартістю- 1788 грн., «Д» -сарай вартістю- 971 грн., «Е»- вбиральня вартістю- 1505 грн., «№1» -ворота вартістю- 244 грн., «№2» - огорожа вартістю - 840 грн.; «№3»- огорожа вартістю-1288 грн, «№4» - криниця вартістю- 752 грн., становить -160732 грн.

Довідкою ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 21.10.2014 року за №513 підтверджено ту обставину, що технічні характеристики обєкта- будинковолодіння, що по вул. Молодіжній, 40 в с.Гаврилівка, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області - не змінились. Право власності на дане будинковолодіння було зареєстроване 12.02.1988 року за ОСОБА_10М.( підстава реєстрації свідоцтво про право власності Гаврилівської с/ради від 12.02.1988 року на підставі рішення Надвірнянського райвиконкому №22 від 10.02.1988 року.

Рішення про реєстрацію права власності прийняте 12.02.1988 року, реєстровий №597, книга №3.

З довідки Гаврилівської с/ради від 02.10.2014 року за №877 видно, що земельна ділянка площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с.Гаврилівка по вул. Молодіжна - не приватизовувалась.

Відповідачі- Гаврилівська с/рада та Надвірнянська районна рада проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1- не заперечують.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) діями, що свідчать про прийняття спадщини є: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України (в редакції 2004 року) таким, що прийняв спадщину вважається спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявив про відмову від неї протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку.

ЦК України також встановлено, що одним з способів захисту права власності є визнання права власності власником. Відповідно до ст. 328 ЦК України, - право власності набувається на підставах що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, тому строк звернення до суду з даним позовом позивачу слід поновити.

За таких обставин, на переконання суду, позов підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що рішення Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року за №22 приймалось без врахування інтересів інших осіб, в тому числі позивача, що стало підставою для видачі та реєстрації Гаврилівською с/радою 12.02.1988 року свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_10

Окрім цього судом доведено, що позивач - ОСОБА_1 може бути власником 1/3 частки спірного домоволодіння.

На підставі ст.ст.120,123, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст.ст.268, 328,393, 1268,1301 ЦК України ( в редакції 2004 року), керуючись ст.ст. 3, 10,15, 57, 60, 208, 212-215, 218, 223, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 10.02.1988 року № 22 в частині оформлення права власності за ОСОБА_10.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від І2.02.1988 року і його реєстрацію від 12.02.1988 року.

Скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок від 12.02.1988 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/3 частку домоволодіння, що знаходиться в с. Гаврилівка, вул. Молодіжна 40, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, а саме: «А» -житлового будинку, житловою площею 85.4 кв.м і загальною площею 121.5 кв.м., вартістю - 126268 грн, «Б»- сараю, вартістю -22349 грн.; «В»- сараю, вартістю- 4727 грн.; «Г»- сараю, вартістю- 1788 грн., «Д»- сараю, вартістю- 971 грн., «Е»- вбиральні, вартістю- 1505 грн., «№1»- воріт, вартістю - 244 грн., «№2» -огорожі, вартістю- 840 грн.; «№3» -огорожі, вартістю-1288 грн., «№4»- криниці, вартістю- 752 грн., загальною вартістю - 160732 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Грещук Р.П.