Провадження №22-ц/784/2209/15
Номер провадження 22-ц/784/2209/15
Головуючий у 1 інстанції Гуденко О.А.
Категорія 46 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого Прокопчук Л.М.

Суддів Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

При секретарі Горенко Ю.В.

За участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2015 року та на ухвалу того ж суду від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Север-1» про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачки, посилалась на те, що відповідачка її сестра. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Обидві вони прийняли спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Але після смерті матері відповідачка вселилась в квартиру, а її примусила квартиру залишити. Просила визнати за нею право на користування квартирою, вселити її до спірної квартири, витребувати у відповідачки правовстановлюючи документи на вказану квартиру (а.с. 3-4).

У травні 2015 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому посилаючись на ті ж обставини, просила визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй у користування кімнату жилою площею 17,7 кв.м., балкон площею 1,9 кв.м., а відповідачці - кімнату жилою площею 13,5 кв.м.. Приміщення коридору, вбиральні, ванної, кухні, балкону площею 0,7 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін (а.с. 57-58).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2015 року позов задоволено частково. ОСОБА_1 вселена у квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 79).

Ухвалою того ж суду від 21 липня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням залишено без розгляду (а.с. 78).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду винесено з порушенням вимог закону. Також просить скасувати ухвалу суду про залишення без розгляду її позову та в цій частині повернути справу до розгляду до суду першої інстанції (а.с. 82-83).

Відповідачка та її представник в судове засідання апеляційного суду не з'явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Позивачка зі скаргою не погодилась, просила її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка та відповідачка є рідними сестрами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 Після смерті матері відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вони прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов, суд виходив з вимог ст. 9, 156 ЖК України, ст. 317, 321, 1268, 1269 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що підстав для вселення позивачки у спірну квартиру немає, оскільки вона не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини у силу вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 23 січня 2013 року, викладеною у постанові у справі за N 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України)

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на зазначене, прийняття спадщини позивачкою, рішення суду про вселення позивачки до спірної квартири відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу в частині скасування рішення суду відхилити.

Посилання суду в рішенні на вимоги ст. 9, 156 ЖК України, ст. 317, 321 ЦК України є зайвими, але таке посилання не впливає на правильний висновок суду про порушення прав позивачки та їх захист судом.

Залишаючи без розгляду зустрічний позов, суд виходив з того, що позивачка повторно не з'явилась до суду без поважних причин, заява про розгляд справи у її відсутності не надходила

Але з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Статтею 169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

За змістом вимог ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка без поважних причин.

Системне тлумачення частини третьої ст. 169 та п. 3 частини першої ст. 207 ЦПК України дозволяє припустити, що застосування інституту залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз змісту ст. 74 ЦПК України дає можливість зробити висновок, що категорією «належне повідомлення» запропоновано вважати: конкретний спосіб повідомлення, передбачений цивільним процесуальним законодавством; дотримання встановленої законом процедури повідомлення з урахуванням обраного способу; своєчасність такого повідомлення; наявність у суду доказів, що підтверджують фіксацію повідомлення або виклику.

Ухвалою суду від 21.05.2014 року зустрічний позов прийнято та розгляд справи відкладено на 02 липня 2015 року. Як вбачається з журналу судового засідання відповідачка не приймала участі в судовому засіданні (а.с. 68-69).

Дані про належне повідомлення відповідачки про судове засідання, призначене на 02.07.2015 року, в справі відсутні.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання, відповідачка в судове засідання 02.07.2015 року не з'явилась. Розгляд справи відкладено на 21.07.2015 року (а.с. 72).

Про зазначену дату судового засідання телефонограмою повідомлено представника відповідачки. Дані про те, що телефонограма зареєстрована у відповідному журналі суду, відсутні, тобто фіксація повідомлення або виклику, як того вимагає ч.6 ст. 74 ЦПК України, не відбулася.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

У зв'язку із цим залишення заяви без розгляду за відсутності належних відомостей про вручення відповідачці чи її представнику повідомлення про час судового розгляду справи, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду зустрічного позову, постановив оскаржувану ухвалу у порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши відповідачку права на справедливий судовий розгляд.

З огляду на наведе, виходячи з положень пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу на ухвалу суду слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу в зазначеній частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2015 року про залишення зустрічного позову без розгляду скасувати та направити справу в зазначеній частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді