Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила зарахувати зустрічні однорідні позовні вимоги її та ОСОБА_4 та припинити його право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1, вартістю 131 500 грн в рахунок погашення боргу за рішенням суду про поділ цієї квартири як спільного майна подружжя та стягнути з нього на її користь компенсацію вартості частини майна.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2010 року в порядку поділу майна подружжя за кожним із них визнано право власності по Ѕ частки спірної квартири. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року рішення суду першої інстанції було частково скасовано та стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки 227 227 грн 61 коп., а в частині поділу спірної квартири рішення суду було залишено без змін.

Оскільки реальний виділ частки відповідача у квартирі неможливий, а спільне користування нею також неможливе через неприязні стосунки між ними, які склалися після розірвання шлюбу, позивачка просила припинити право власності відповідача на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Враховуючи, що рішення суду про поділ майна в частині виплати позивачці відповідачем компенсації в розмірі 227 227 грн 61 коп. останнім не виконано, просила зарахувати зустрічні однорідні вимоги та зменшити суму цієї заборгованості на розмір вартості припиненої частки, який становить 131 500,00 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 вартістю

131 500 грн, зменшено на цю суму його зобов'язання зі сплати ОСОБА_3 коштів згідно з рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2013 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2013 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від

27 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Зараховано зустрічні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 131 500 грн, зменшено на цю суму розмір його компенсації, належної до виплати ОСОБА_3 згідно з рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від

27 червня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не внесла вартість Ѕ частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, чим не виконала вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, а сама наявність боргу у відповідача перед позивачем та згода останньої на зменшення боргу на суму, що відповідає вартості частки відповідача у спірній квартирі, не може вважатись виконанням позивачем зазначеної вимоги закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених випадків, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Судами встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2010 року поділено майно подружжя, виділено у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 156 048 грн кожна.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 227 227,61 грн грошової компенсації різницю в частках, яка склалася в результаті поділу іншого майна, набутого ними у шлюбі, рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири залишено без змін. На виконання цього рішення судом видано виконавчі листи, які з 2012 року перебувають на виконанні у ВДВС Червоноградського МУЮ. Станом на листопад 2014 року рішення суду відповідачем не виконано, загальна сума заборгованості становить 249 619 грн 57 коп.

Згідно з висновком про вартість майна від 15 січня 2013 року ринкова вартість житлових приміщень квартири загальною площею 58,5 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, складає 263 000,00 грн. Дані цього висновку відповідачем не оспорено.

Частка відповідача у спірній квартирі становить 1/2. Відтак вартість його частки в грошовому еквіваленті становить 131 500,00 грн.

Отже, сума зарахування є рівною вартості частки відповідача, а розмір його заборгованості за рішенням суду підлягає зменшенню саме на цю суму.

Згідно з ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку із чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань з передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що попереднє невнесення позивачем вартості припинювальної частки на депозитний рахунок суду, зокрема наявності непогашених боргових зобов'язань відповідача перед позивачкою, не буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, тобто не відбудеться порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік