Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-1873/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Козаченка Р.В.,

при секретарі судового засідання - Вєтошкіній Ю.В.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1.

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

встановив:

2 серпня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно договору позики від 30 липня 2009 року, укладеного в письмовій формі, вона передала відповідачу 498000 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 1 червня 2010 року.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання умов договору позики і не повернув борг в повному об'ємі, просила стягнути з нього на свою користь залишок борг у сумі 172 272 грн. та судові витрати: судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сутні 120 грн. Також просила стягнути 504 грн. 54 коп.

суму індексу інфляції за червень та липень 2010 року, а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1244 грн. 10 коп.

В судовому засіданні позивачка відмовилася від частини своїх вимог, а саме: від стягнення трьох відсотків річних та нарахованої суми індексу інфляції. В цій частині відмова від ; позову була судом прийнята і провадження в справі закрито. В іншій частині позов просила задовольнити.

Відповідач позов не визнав, оскільки вважав, що повернув суму боргу на підтвердження чого надав розписки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини позики, на підтвердження яких 30 липня 2009 року між сторонами був укладений в простій письмовій формі договір позики, а також відповідачем була надана письмова розписка. З даних документів вбачається, що відповідач одержав в борг 498000 грн. та зобов'язався їх повернути в строк до 1 червня 2010 року.

З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку і ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положення ст. 1051 ЦК України вказують на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві грошові кошти у такій же сумі у якій вони були отримані, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу божника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідач в 2010 року, до подання позову до суду, частково повернув позивачці борг, про що вона йому надала письмові розписки, а саме:

18 лютого на суму 107171 грн.,

30 березня - 82200 грн.,

26 квітня - 68 900 грн.,

17 травня - 10000 грн.,

4 червня - 39 800 грн.,

1 серпня - 80000 грн. а всього - 388071 грн.

Окрім цього, згідно двох розписок від 6 серпня 2010 року він повернув по одній розписці - 29007 грн., а по другій - 148993 грн.

Всього відповідачем було повернуто відповідачці згідно розписок 566071 грн.

В той же час позивачка посилалася, що позивач мав зобов'язання позики за іншим договором перед третьою особою, який вона виконала за нього в сумі 62343 грн., тому вважала, що дана сума також повинна бути включена в його борг за договором позики від 30 липня 2009 року.

Однак дане посилання судом не може бути прийняте, оскільки належних доказів на підтвердження цього позивачкою надано не було. Суд не може вважати акт звірки взаєморозрахунків від 16 червня 2010 року7 як доказ на підтвердження цього посилання, оскільки в ньому зазначено, що розрахунки були проведені за договором позики від 30 липня 2009 року, а про інші зобов'язання або про виникнення додаткових боргів, чи збільшення суми за договором позики, в ньому нічого не зазначено. До того ж вказана в акті сума боргу складає 252272 грн.. що не відповідає загальній сумі повернених коштів за наданими відповідачем розписками, а інших документів на підтвердження цієї суми боргу позивачкою надано не було.

З цих же підстав не приймається судом як доказ збільшення суми боргу договір позики від 16 квітня 2010 року, укладений між позивачкою та громадянином ОСОБА_3, так як в ньому зобов'язання виникли тільки між цими особами, а зобов'язань відповідача перед позивачкою з його умов не вбачаються.

Слід зазначити, що в розписці від 6 серпня 2010 року про повернення 29007 грн. зазначено, що борг в цій сумі повертається за договором позики, тому посилання позивачки, що ця сума була повернута за іншим борговим зобов'язання відповідача, а не за договором позики від 30 липня 2009 року, не приймається судом, оскільки про це не зазначено в самій розписці, а також не підтверджено іншими письмовими доказами.

Надання відповідачем допустимих доказів стосовно повернення позивачці позики, тобто розписок про повернення боргу7, і знаходження їх у нього, свідчить про виконання ним взятих на себе зобов'язань за договором позики від 30 липня 2010 року.

Враховуючи, що залишок боргу відповідачем був повернутий після подання позову до суду, але в сумі, що компенсувала позивачці понесені нею судові витрати, тому суд вважає, що додатковому стягненню вони не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213. 214. 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики від 30 липня 2010 року відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, І якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: