АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/11/2015 Головуючий у суді першої інстанції - Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (правонаступник - ОСОБА_5), ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ВРЕР № 8 УДАІ в м. Києві про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу, свідоцтва та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ВРЕР № 8 УДАІ в м. Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати недійсною довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом від 12.04.2011, видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що була посвідчена приватним нотаріусом КМНО Вітрик І.В. та зареєстрована в реєстрі за № 330, з моменту її вчинення та анулювати її у Єдиному реєстрі довіреностей; визнати недійсним договір купівлі-продажу у вигляді довідки-рахунку від 03.07.2012 виданої на автомобіль «DAEWOOLANOS» 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1, укладений одним із подружжя без згоди іншого; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.07.2012, видане ВРЕР № 8 УДАІ в м. Києві на ім'я ОСОБА_4; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «DAEWOO LANOS» 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1; поділити автомобіль між нею та відповідачем - автомобіль «DAEWOO LANOS» 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 залишити відповідачу ОСОБА_7, стягнувши з нього на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля, що становить 27866,65 грн. 65 коп.; визнати холодильник «АRISTON» її особистою власністю та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію його вартості 3789,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2014 позовні вимоги щодо визнання холодильника «АRISTON» особистою власністю позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_7 грошової компенсації залишені без розгляду за заявою позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказувала, що ОСОБА_7 перебуваючи з нею у зареєстрованому шлюбі, на власний розсуд розпорядився автомобілем «DAEWOO LANOS» 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1, який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме надав довіреність з правом передоручення ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яким надав право керування та розпорядження транспортним засобом. 03.07.2012 спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку. Позивач вважає вказані правочини недійсними, оскільки, даний автомобіль є спільною власністю подружжя, а позивач своєї згоди на видачу довіреності та відчуження автомобіля не надавала.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що висновок суду покладений в основу рішення про те, що спірний автомобіль був відчужений під час перебування у шлюбі, а кошти отримані від його продажу були витрачені на потреби сім'ї є необґрунтованим. Також є незаконним висновок суду про те, що при нотаріальному посвідченні довіреності не передбачено отримання письмової згоди одного з подружжя.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 22.04.2014 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2014 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до витребуваних судом даних із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулись доньки померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Станом на 05.05.2015 свідоцтва про право на спадщину не видавались, оскільки спадкоємцями не надані до нотаріальної кантори документи, необхідні для видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с. 226-242).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.06.2015 відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 08.07.2015.

В судовому засіданні 08.07.2015, в порядку ст. 37 ЦПК України та з урахуванням вимог ст. 1296 ЦК України, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_7 - ОСОБА_5, у зв'язку з чим відкладено розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був відчужений під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, а кошти отримані від його відчуження були витрачені на потреби подружжя, а тому, враховуючи, що при нотаріальному посвідченні довіреності не передбачено отримання письмової згоди одного з подружжя і відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, підстав для задоволення позову не вбачається.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16.08.1991 по 05.12.2012, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 (а.с. 12).

12.04.2011, на імена третіх осіб, ОСОБА_7 була видана довіреність із правом відчуження спірного автомобіля, який належав йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 53).

Як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, 03.07.2012 автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, на підставі довідки - рахунку № ДПІ 416101 від 03.07.2012 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с. 62, 74).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.1, 2 ст. 65 СК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (ч. 2, 3 ст. 209 ЦК України).

Відповідно до пунктів 7, 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки спірний автомобіль був відчужений під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 з ОСОБА_6, а кошти отримані від його відчуження були витрачені на потреби подружжя. При цьому, слід зазначити, що доказів витрачання коштів, виручених ОСОБА_7 від відчуження автомобіля на власні потреби, позивачем не надано.

Більш того, є обґрунтованим та законним висновок суду про те, що при нотаріальному посвідченні довіреності законодавством не передбачено отримання письмової згоди одного з подружжя, а відтак ОСОБА_7 видавши довіреність на право керування та розпорядження автомобілем діяв правомірно, а отже відсутні підстави для визнання довіреності недійсною.

З огляду на викладене вище є цілком безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального закону щодо порядку розгляду справи, неналежного дослідження наявних у справі доказів та порушення норм матеріального права є безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд виконавши вимоги процесуального закону, надав належну оцінку фактичним обставинам справи та наявним в ній доказам і ухвалив законне рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді