Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2015 Справа №607/19093/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Воробель Н.П.

та народних засідателів Винярської М.М.

та ОСОБА_1

при секретарі Зубко О.Я.

за участю прокурора Нюні А.Л.

представника психіатричного закладу, лікаря психіатра ОСОБА_2,

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3

законних представників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_2 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку,-

встановив:

До суду 16 грудня 2015 року надійшла заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_2 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку (далі заява), оскільки 16 грудня 2015 року він був госпіталізований у вказаний психіатричний заклад; страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. До заяви додано висновок лікарів-психіатрів про необхідність такої госпіталізації ОСОБА_3

У судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_2В заяву підтримала з мотивів, викладених у ній та висновку лікарів-психіатрів.

Прокурор Нюня А.Л. проти задоволення заяви заперечив, вказавши, що вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Дружина ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що чоловік хворіє на психічні захворювання з 2011 року. На даний момент такий його стан породжує небезпеку для неї та їх дітей. Добровільно лікуватись він відмовляється, тому таку процедуру йому слід провести примусово.

Син ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що підтримує позицію, вимоги та аргументи матері.

ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення заяви категорично заперечив. Пояснив, що вважає себе психічно здоровою людиною і підтвердженням цьому є факт проходження на відмінно усіх тестів на предмет визначення стану психічного здоровя. Лікування він не потребує, особливо у примусовому порядку. Декілька депресивних періодів у нього дійсно було. Однак негативні наслідки від такого психічного стану є контрольованими. Час від часу він проходить лікування у приватних клініках та приймає відповідні медичні препарати, а тому госпіталізовувати його примусово намає жодного сенсу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного:

Правові та організаційні засади забезпечення громадян України психіатричною допомогою визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 року (далі - Закон).

Статтею 3 Закону передбачено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Водночас, відповідно до вимог ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 1 Закону встановлено, що тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

У висновку лікарів-психіатрів (заступника головного лікаря з експертизи ОСОБА_6, доцента ОСОБА_7, в.о. зав. відділенням ОСОБА_2, лікаря-ординатора ОСОБА_8О.), доданому до Заяви, чітко не зазначено про встановлення у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу; встановлено діагноз: «біполярний афективний розлад. Поточний маніакальний період». Не міститься посилань на протікання у нього симптомів, передбачених ст. 1 Закону. Навпаки, у розділі «Психіка» вказаного висновку зазначено, що ОСОБА_3 «на момент огляду - в свідомості, продуктивному мовному контакту доступний. Орієнтований вірно. Відповіді на питання по суті. Мислення за темпом, дещо пришвидшене, послідовне …».

Інших доказів, котрі свідчили б про те, що ОСОБА_3 страждає тяжкими психічними розладами суду не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_3 висловлювався логічно, орієнтувався в ситуації, послідовно викладав події минулого. Адекватно відповідав на поставлені запитання.

Окрім, цього заявником не подано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 чи виявлення ним наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або доказів того, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

У цьому контексті, суд сприймає критично та відкидає наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_5, котру підтримав ОСОБА_4, в якій вони вказують на те, що ОСОБА_3 ввірвався в кімнату і погрожував їм фізичною розправою, оскільки така заява, без відповідних процесуальних рішень компетентних органів (поліції чи ін.) не свідчить про вчинення останнім дій, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.

За даних обставин відсутні підстави, передбачені ст. 14 Закону, які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування ОСОБА_3 у психіатричній лікарні в примусовому порядку, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 279-282, 294 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд, -

вирішив:

у задоволенні заяви лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_2 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_9

Народні засідателі: М.М.Винярська

ОСОБА_1