н/п 2/490/332/2015 Справа № 490/7763/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
13 листопада 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В., при секретарі Сукач А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства «Дельт Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 494 900 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,90 % річних строком до 05 березня 2015 року.
В забезпечення виконання зобов'язань за договором, 06 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано в іпотеку нерухоме майно: нежитлову будівлю (опис об'єкта: нежитлова будівля літ. А-2, загальною площею 86,4 кв.м. та підвалом літ. Апд, замощення № 10), що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Карла Лібкнехта, 22/1 та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на бланку серії САВ № 373019, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Миколаївської області 18 травня 2007 року на підставі рішення Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Миколаївської області від 27 квітня 2007 року за № 817, зареєстрованого КП ММБТІ 18 травня 2007 року в реєстраційній книзі 10, номер запису 1012 та в ЕРПВНМ за р. № 17817354.
Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.
В свою чергу ОСОБА_1, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому виникла заборгованість, яка склала 910 929 грн. 25 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 475 864 грн. 83 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 435 064 грн. 42 коп.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.
Згідно п. 7.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцями при укладені цього договору, виявляється недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п.7.2 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, в тому числі переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки рахунок виконання зобов'язання, в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Так, згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частина 1 ст. 35 Закону передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов договору позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень. Проте, вказані у вимозі порушення усунуто не було.
Крім того, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1, ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.
Положення ст.ст. 36, 37, 38 цього ЗУ «Про іпотеку» передбачають можливість задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність або шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. На відміну від продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, звернення стягнення на предмет іпотеки цими способами може відбуватися за умови, якщо вони безпосередньо передбачені окремим договором з іпотекодавцем або застереженням у договорі іпотеки.
Так, згідно зі ст.36 Закону передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі іпотеки є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя.
Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Такий висновок виходить зі змісту статей 36, 37 Закону про іпотеку, у яких, зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який поряд з іншими може застосовуватися, якщо його передбачено договором.
Тому у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК вправі вимагати застосування його і судом, оскільки у розумінні змісту ч. 5 ст. 11 ЦК вказані норми Закону про іпотеку є передбаченим законом випадком, коли рішення суду може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.
Таким чином, незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передання іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових вимог ст. 36 Закону про іпотеку не виключає і можливість прийняття судом рішення про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.
Цей висновок повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 35 Закону про іпотеку, якою встановлено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися до суду, оминаючи передбачений ч. 1 ст. 35 цього Закону позасудовий порядок добровільного задоволення його вимог іпотекодавцем.
Також у п.39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Отже, банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також Іпотечним договором, укладеним сторонами, спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому в силу вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.
Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 509, 512, 514, 525, 526, 530, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його оголошення.
Суддя Центрального районного суду
м. Миколаєва ОСОБА_2