Номер провадження: 22-ц/785/5648/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Іллічівський МВ ГУДМС України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Іллічівський МВ ГУДМС України в Одеській області, про вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право на житло у будинку АДРЕСА_1, і про зняття їх з реєстраційного обліку на підставі ст. 405 ЦК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі ОСОБА_3 (колишня дружина) з 2009р., а донька ОСОБА_7 з 2004 року, не проживають у належному йому будинку, комунальні платежі не сплачують, будинок у належному стані не підтримують, що він створив іншу сім'ю, а відповідачі заважають йому в реалізації його прав власника будинку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала за необґрунтованістю вимог, і у січні 2014 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про вселення до спірного будинку. Відповідач посилалась на те, що після розірвання шлюбу у неї з позивачем склалися неприязні стосунки, через які вона вимушена була покинути спірне житло, в якому залишились її особисті речі та спільне подружнє майно; що в наступному позивач змінив замки на вхідних дверях, створював їй перешкоди для проживання, з приводу чого у них виникали конфлікти, і з приводу чого у 2010 році вона зверталась до правоохоронних органів; що оскільки відповідач уклав договори та є фактичним споживачем комунальних послуг, то він їх і оплачує, а вона позбавлена можливості це робити.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнала і повністю підтримала позов та доводи своєї матері ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_5 зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що вони з

ОСОБА_3 стали чужими людьми, що замки у спірному будинку ніхто не міняв, що ніхто з відповідачів спроб вселитися не вчиняв.

Представник третьої особи участі у розгляді справи не приймав.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. Зобов'язано Іллічівський МВ ГУДМС України в Одеській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа Іллічівський МВ ГУДМС України в Одеській області) про вселення - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року в частині відмови у позові ОСОБА_2 було скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2, визнано ОСОБА_8 такою, що втратила право на житло за адресою: АДРЕСА_1. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання такою, що втратила право на житло, про зняття з реєстраційного обліку, і задовольнити її зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечував позивач.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах оскарження підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд 1-ої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у будинку, який на праві власності належить позивачу, з 2009 року, що позивач не вживала заходів щодо вселення з 2009 року, і не довела поважність причин свого непроживання у спірному будинку.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо.

У відповідності зі ст. ст. 213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам цивільно-процесуального закону рішення суду, в межах оскарження, не відповідає.

За змістом ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності зі ст. ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (за ст. 64 ЖК, у тому числі дружина, діти), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 1970 по 2009р.р.. (а.с.8) Позивач ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 з 28 березня 1991 року на підставі договору дарування, укладеного з батьком ОСОБА_9 (а.с.6-7) Будинок складається із двох житлових кімнат площею 26,5 кв. м. За довідкою про склад сім'ї від 15.01.2014р. відповідач ОСОБА_3 вселилась у спірний будинок в 1996 році в якості члена сім'ї власника будинку, зокрема як дружина. (а.с.49) З 29 квітня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.8) Припинення шлюбу, сімейних відносин не визнається підставою для припинення сервітутного права ОСОБА_3 на житло, за правилами глави 32 ЦК України та за змістом ст.156 ч. 4 ЖК України. У зв'язку з чим посилання позивача на припинення шлюбних відносин з відповідачем, на створення ним нової сім'ї до уваги братися не можуть.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду складену ним довідку про те, що ОСОБА_3 не проживала у будинку з моменту розлучення, засвідчену підписами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 В якості свідка з цього приводу допитана ОСОБА_10 Разом з тим, в зазначених доказах про причини відсутності відповідача у спірному житлі не йдеться, а тому вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами неповажності причин відсутності відповідача у спірному житлі понад один рік.

За ствердженням відповідача вона покинула спірне житло вимушено, і не з власної волі, а внаслідок конфлікту з позивачем. Ці доводи відповідача позивачем не спростовано. На підтвердження відсутності наміру покидати житло добровільно відповідач ОСОБА_3 надала суду копію звернення до начальника Іллічівського міського відділу УМВС України в Одеській області від 30.09.2010р. з вхідним штемпелем міськвідділу від 01.10.2010р. (на яке за її свідченням, відповіді не отримала) про те, що позивач привів у будинок іншу (молоду) жінку, що позивач ображає її та їх спільних дітей, що він разом зі співмешканкою погрожує їй та дітям, що їм нема де жити. (а.с.38-40)

Із довідки про склад сім'ї позивача вбачається, що окрім позивача у будинку зареєстровані: його колишні члени родини: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та його теперішні члени родини: ОСОБА_13,ОСОБА_14,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.49) За наданим апеляційному суду поясненням позивача, він з дружиною ОСОБА_13 мешкає в одній житловій кімнаті, а двоє синів дружини в іншій кімнаті. Відтак, відповідач фактично немає житлового приміщення, яке вона могла б займати, і яке їй було б виділено власником для проживання. Сторони визнали, що іншого житла, окрім спірного відповідач немає. Наведені обставини свідчать про недоведеність позивачем факту непроживання ОСОБА_3 у спірному житлі понад один рік без поважних причин, що за диспозицією статті 405 ч.2 ЦК є визначальним при вирішенні позову власника до члена своєї сім'ї, у тому числі колишнього.

Окрім того, за наданою апеляційному суду копією ухвали апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2015 року, яка є чинною, у позивача з колишніми членами родини, у тому числі з відповідачем, склалися складні стосунки, через що проживати їм разом було неможливо, що після розірвання шлюбу у будинку мешкати залишився тільки син ОСОБА_12, який не мав матеріальної можливості орендувати собі житло, проте і він з 2013 року був позбавлений спірного житла, у зв'язку з чим у березні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_13 про вселення. (а.с.168-171)

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що висновки суду на матеріалах справи не ґрунтуються, суд неправильно застосував норми матеріального права, дав неправильну юридичну оцінку зібраним у справі доказам, і це призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та в частині зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 належить скасувати, і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 жовтня 2014 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в житловий будинок АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк