Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 313/1138/14-ц Головуючий у 1 інстанції Потапова О.М.
Провадження № 22-ц/778/4527/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ ІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за договорами оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за договорами оренди землі.

В позові зазначала, що в 2010 році між нею та ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» було укладено три Договори оренди землі, а саме: Договір №3 від 29.06.2010 р. (надалі - Договір 1), Договір №4 від 29.06.2010 р. (надалі - Договір 2) та Договір №78 від 15.07.2010 р. (надалі - Договір 3). Відповідно до умов вказаних Договорів вона, в якості Орендодавця, передала Відповідачу - Орендарю в оренду три земельних ділянки, а саме: НОМЕР_1 площею 9,5899 га кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_1 площею 1.1342 га кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4 площею 10.6902 га кадастровий номер НОМЕР_5, що розташовані на території Білорецької сільської ради Веселівського району Запорізької області. Земельними ділянками вона володіє на праві приватної власності (Державні акти серії НОМЕР_6, серії НОМЕР_7).

Відповідно до пунктів 9 та 11 даних Договорів, Орендар має вносити на її користь щорічно, не пізніше 31 грудня, орендну плату у наступних розмірах: за Договором 1 - 4208,18 грн., за Договором 2 - 497,70 грн., за Договором 3 - 4705,88 грн.

Згідно з п.13 Договорів оренди землі, ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» збільшило орендну плату, а саме: по Договору 1 за 2012 рік до 4791,84 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 718,78 грн.), а за 2013 рік до 7232,02 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 1084,81 грн.); по Договору 2 за 2012 рік до 568,16 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 85,22 грн.), а за 2013 рік до 857,48 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб -128,69 грн.); по Договору 3 за 2012 рік - до 5360 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 804.0 грн.), а за 2013 рік - до 8089,50 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб -1213,43 грн.).

Пунктом 14 Договорів передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 5%.

Оскільки Орендар не виконував свої зобов'язання по сплаті орендної плати за 2012 та 2013 роки, то 19.02.2014 року вона звернулася до Відповідача з трьома претензіями згідно з якими просила погасити заборгованість за Договорами та заборгованість по нарахованій пені за два повних роки.

Після чого, Орендар частково погасив свою заборгованість, а саме: по Договору 1 за 2012 рік в сумі 718,78 грн. за 2013 рік в сумі 1084,81 грн.; по Договору 2 за 2012 рік в сумі 85,22 грн. за 2013 рік в сумі 128,69 грн.; по Договору з за 2012 рік в сумі 2407,50 грн. за 2013 рік в сумі 1213,43 грн.

Згідно з відповідями на претензії (лист №34 від 04.04.2014 p., лист №35 від 04.04.2014 p., №36 від 04-04-2014 p.), ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» визначилося із датами остаточного погашення своєї заборгованості, а саме: за 2012 рік в період з 10.04.2014 р. по 20.05.2014 p.; за 2013 рік - в період з 25.05.2014 р. по 25.06.2014 р.

Однак, станом на теперішній час залишки несплаченої заборгованості так і не погашені. Тому, з врахуванням часткової сплати заборгованості та нарахованої пені на залишок не виплаченої орендної плати, 3% річних за користування її грошима, за ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» залишається борг - в загальній сумі 23186,67 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» на її користь заборгованість в загальній сумі 13 273,74грн., яка утворилася за 2014 рік за Договором оренди землі №3 від 29.06.2010 року, Договором оренди землі №4 від 29.06.2010 року та Договором оренди землі №78 від 15.07.2010 року. Стягнути на її користь понесені судові витрати у загальній сумі 4 643,60 грн.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині компенсації витрат на правову допомогу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині компенсації витрат на правову допомогу.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у компенсації витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що її представник приймав участь у розгляді справи саме як представник, а не особа, яка надає правову допомогу. Крім цього, понесені позивачем витрати не можна визнати розумно обґрунтованими за розміром.

Питання про відшкодування витрат на правову допомогу має вирішуватися в порядку, передбаченому главою 8 розділу 1 ЦПК України, оскільки за своєю правовою природою витрати на правову допомогу мають характер оплати, що здійснюється учасниками процесу у зв'язку зі зверненням до суду та пов'язані з розглядом справи.

Частиною 1 ст.56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч.2 ст.56 ЦПК України (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 рок №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 брала участь у справі як представник позивача, в підтвердження чого була довіреність (а.с. 50). Наданий в подальшому договір про надання юридичних послуг від 25.06.2014р. не спростовує зазначений факт (а.с. 123). ОСОБА_4 виконувала в процесі функції, якими наділений представник. В судових засіданнях, крім неї, участь з боку позивача ніхто не брав.

З зазначеного слідує, що сторони при розгляді справи досягли угоди саме на представництво інтересів ОСОБА_3 в суді; в суді ОСОБА_4 брала участь як представник позивача, оплата послуг якого ЦПК України не передбачена. Відомості про те, що вона була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

Крім цього, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можу перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Отже, винагорода, одержувана адвокатом або фахівцем в галузі права за надання правової допомоги, повинна бути законною за формою і порядком внесення та розумно обґрунтованою за розміром.

Проте, ні позивачем, ні його представником не надано суду відповідного розрахунку з зазначенням виду правової допомоги та кількості годин, які представник витратив для надання правової допомоги. Також не можна визнати суму витрат розумно обґрунтованою за розміром.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Не надано суду акту виконаних робіт.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді та висновки суду першої інстанції не спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: