23.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/5309/15-ц
Справа № 205/5309/15-ц
Номер провадження 2/205/2410/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(постановлено в заочному порядку)

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Федченко В.М.,

при секретарі Бунакової С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

свідка ОСОБА_2

свідка ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право на користування житлом та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 21 липня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право на користування житлом та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 20 листопада 1997 року Товарною біржею «Міська біржа нерухомості» м. Дніпропетровська.

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 та їх неповнолітній син ОСОБА_5. Сімейне життя позивачки з чоловіком, відповідачем по справі, не склалося, та в 2000 року ОСОБА_4 забрав свої речі та покинув їх з дитиною. Відповідач в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, комунальній послуги не сплачує.

20 січня 2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

У зв'язку із тим, що відповідач на теперішній час зареєстрований за адресою спірної квартири, позивачка вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Також реєстрація відповідача перешкоджає позивачці розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки відповідач на даний час не є членом її сім'ї та не проживає у спірній квартирі близько десяти років просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою №21 в будинку №5 по вул. Коробова в м. Дніпропетровську та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку. Надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Третя особа Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області в судове засідання повторно не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 листопада 1997 року Товарною біржею «Міська біржа нерухомості» м. Дніпропетровська (а.с.7).

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 та їх неповнолітній син ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно акту №700 від 13.07.2015 року складеного майстром ділянки КП «ЖЕП №25» ДМР відповідач за адресою АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську не проживає (а.с.10).

20 січня 2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.8).

Факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує її права як її власника та це створює для неї відповідні незручності, які обмежують її права вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням наслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати, в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші пне заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач був членом сім'ї позивачки. Відповідач не користується вказаним житловим будинком і не проживає в ньому вже близько 10 ркоів, тому він може бути визнаний таким, що втратив право на користування ним.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 3 Закону України № від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №21 у житловому будинку №5 по вул. Коробова в м. Дніпропетровську та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 21 в будинку №5 по вул. Коробова в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 6, 10, 11, 57, 60, 209 213, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право на користування житлом та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її власністю, а саме, квартирою №21 в будинку №5 по вул. Коробова в м. Дніпропетровську, та визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №21 у житловому будинку №5 по вул. Коробова в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.М. Федченко