Ухвала

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., ЛуспеникаД.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, усунення від права на спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння шляхом виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з грудня 2005 року вона фактично поживала за адресою: АДРЕСА_1 та доглядала за ОСОБА_7, родичі якої, зокрема ОСОБА_8, за нею не доглядали, допомоги їй не надавали. Зазначала, що разом зі своїм чоловіком здійснювала ремонт у будинку, належному ОСОБА_7, обробляли її земельну ділянку, надавала їй матеріальну допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла і після її смерті вона переїхала до вказаного будинку.

Позивач просила, з урахуванням уточнених вимог, встановити факт її проживання з померлою ОСОБА_7 протягом 5 років до часу відкриття спадщини, визнати за нею право на спадкування як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_7 та усунути ОСОБА_8 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_7 у спірний будинок самоправно вселилась ОСОБА_4, яка перешкоджала родичам спадкодавця у володінні та користуванні вказаним будинком. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року було визнано недійсним заповіт, складений за життя ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 Крім того, рішенням Інгулецького районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, за нею було визнано право власності на спірне нерухоме майно. Отже, ОСОБА_4 проживає у цьому житловому приміщенні безпідставно, чим перешкоджає їй, як законному власнику, у користуванні належним їй майном.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просила витребувати у ОСОБА_4 на її користь спірний будинок, шляхом виселення її та членів її сім'ї з цього будинку.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 протягом 5 років до моменту смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_4 право на спадкування після смерті ОСОБА_7 у якості спадкоємця першої черги. Усунуто ОСОБА_8 від спадкування після смерті ОСОБА_7 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Виселено ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного судута залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 й задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, апеляційний суд, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не доведено факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 та, крім того, нею не доведено факт перебування останньої у безпорадному стані та потребу в допомозі від ОСОБА_8, тобто, наявність підстав для усунення ОСОБА_8 від права спадкування після смерті ОСОБА_7, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Також апеляційний суд вірно вважав, що ОСОБА_5 є єдиним власником спірного будинку, тоді як ОСОБА_4 вселилась до цього житлового приміщення самоправно, без достатніх правових підстав та чинить ОСОБА_5 перешкоди у користуванні та володінні належною їй власністю, тому підлягає виселенню.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д.Луспеник