Справа № 461/3025/15 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/7480/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;

ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5 Хайдар,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 Хайдар, треті особи Львівське комунальне підприємство „Княже місто, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд зобовязати відповідача ОСОБА_5 Хайдар, як власника квартири № 4 на вул. Грушевського, 12 у м. Львові (в подальшому „спірна квартира), за власні кошти привести спірну квартиру, горище та дворовий фасад будинку № 12 на вул. Грушевського у м. Львові до попереднього стану, а саме: 1) відновити дверний отвір у спірну квартиру зі сходової клітки; 2) демонтувати вентиляційну систему спірної квартири на горищі будинку; 3) демонтувати самовільно влаштовані металеві конструкції та балконну бетонну плиту на дворовому фасаді.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що будинок № 12 на вул. Грушевського у місті Львові перебуває у власності Львівської міської ради і є на обслуговуванні у ЛКП «Княже місто». Власником спірної квартири є ОСОБА_5 Хайдар, який 26.07.2013 року надав ОСОБА_8 довіреність на представництво його інтересів в усіх підприємствах, установах і організаціях по питаннях управління та користування згаданою квартирою. 29 серпня 2013 року постановою адміністративної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_8, як довірену особу відповідача, було визнано винним у порушенні правил експлуатації жилих будинків та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, однак і після цього відповідачем не відновлено дверний отвір в спірну квартиру зі сходової клітки, не демонтовано вентиляційну систему на горищі будинку, не демонтовано самовільно влаштовані металеві конструкції та балконну плиту на дворовому фасаді, а тому позивач змушений звернутись до суду із цією позовною заявою(т.1, а.с. 2-5, 186).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 237-241).

Згадане рішення оскаржив позивач Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано положень, які містяться у ст. 144 Конституції України; у ст.ст. 9 і 27 Закону України „Про архітектурну діяльність; у ст. 34 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності; у пункті 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, та розяснень, які містяться у пункті 12 постанові пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, а також не було взято до уваги розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.11.2013 року № 449 „Про приведення квартири № 4, горища та дворового фасаду будинку № 12 на вул. Грушевського до попереднього стану, яке відповідачем не оскаржувалося і є чинним (т.1, а.с. 244-245).

Треті особи по справі (ЛКП „Княже місто, ОСОБА_6 і ОСОБА_7), будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (т.2, а.с. 19, 20, 21), в судове засідання не зявилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту частин 2 і 3 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дій з наміром завдати шкоди іншій особі, а також не допускати зловживання правом в інших формах: порушення особою наведених положень у відповідності до ч.3 ст. 16 ЦК України може бути підставою для відмови судом у захисті цивільного права та інтересу цієї особи.

Як стверджується матеріалами справи та визнається позивачем (апелянтом), спірна квартира належить до приватного житлового фонду і відповідач є її власником (а.с. 7).

Позивач способом захисту права обрав демонтаж розширеного балкону спірної квартири на дворовому фасаді будинку, а також відновлення дверного отвору у спірну квартиру зі сходової клітки будинку та демонтаж вентиляційної системи спірної квартири на горищі будинку, а відтак в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний був довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Правовою підставою своїх вимог позивач назвав ст. 152 ЖК України.

В той же час, статтею 152 ЖК України „Порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду в редакції Закону № 191-УІІІ від 12.02.2015 року (чинній на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) встановлено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Крім цього, частиною 2 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Матеріалами справи стверджується, що до спірної квартири ще до придбання її у власність відповідачем (29.03.2013 року; а.с. 7) належав балкон, який виходив на дворовий фасад будинку і який вже відповідачем був реконструйований з його розширенням.

При цьому позивачем не було подано до суду доказів того, що проведена реконструкція існуючого балкону (з його розширенням) призвела до втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування будинку (ст. 152 ЖК в редакції Закону від 12.02.2015 року), а також того, що ця реконструкція призвела до порушень прав власників інших квартир у цьому житловому будинку та порушила санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку (ч.2 ст. 383 ЦК України).

В той же час, згідно висновків Звіту за результатами технічного обстеження будинку № 12 по вул. Грушевського у м. Львові на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам, за результатами проведеного обстеження було встановлено, що реконструкцію балкону виконано згідно чинних норм, дефекти відсутні; при цьому технічний стан будинку в цілому при реконструкції балкону покращився, так як всі конструкції в межах квартири № 4 приведені до нормального технічного стану та підвищена сейсмооснащеність будинку; ця реконструкція відповідає вимогам проекту, чинним будівельним нормам щодо міцності та стійкості, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству України. При цьому при обстеженні встановлено, що всі металеві та залізобетонні конструкції балкону виконані як єдине ціле з конструкціями будинку і їх розбирання неможливе без порушення цілісності конструкцій будинку та погіршення технічного стану будинку в цілому. Демонтаж балкону неможливо проводити без виселення мешканців будинку, так як ці роботи є роботами підвищеної небезпеки і становлять загрозу життю мешканців (а.с. 118-151).

Вище наведені висновки Звіту ... позивачем (апелянтом) належними та допустимими доказами не спростовано.

Згідно висновків Звіту за результатами технічного обстеження системи кондиціонування квартири АДРЕСА_1 на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам, за результатами проведеного обстеження було встановлено, що система кондиціонування в квартирі № 4 (яку також просить демонтувати позивач) відповідає вимогам чинних будівельних норм щодо міцності та стійкості, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству України. При цьому при обстеженні встановлено, що всі конструкції системи кондиціювання виконані відповідно до норм, надійно закріплені до конструкцій будинку, не порушили їх цілісності та не погіршили технічний стан будинку в цілому. Демонтаж системи погіршить умови проживання в квартирі № 4 та спричинить додаткові затрати на ремонт (а.с. 217-232).

Вище наведені висновки Звіту ... позивачем (апелянтом) належними та допустимими доказами також не спростовано, так само, як не наведено доводів того, що облаштування системи кондиціонування спірної квартири призвело до порушень прав власників інших квартир у цьому житловому будинку та порушило санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку (ч.2 ст. 383 ЦК України).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: