Номер провадження: 22-ц/785/7173/15
Головуючий у першій інстанції Бошков М.І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року,

встановила:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку від 16.08.2011 року та визнати за позивачем право власності на придбане за договором нерухоме майно у вигляді ? частин житлового будинку з будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року позов було задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку, укладеного 16.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку спадкоємець ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка участь у справі не приймала. В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилася. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялася належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 16.08.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу ? житлового будинку, належний продавцю на праві власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державної реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державної реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частина 2 ст. 220 ЦК України надає суду право визнати дійсність нотаріально не посвідченого договору, якщо сторони домовились про усі його істотні умови, підтвердженні письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державної реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 пов'язуються з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Отже, в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна сторонами не укладався, а визнання правочину дійсним з зазначених позивачем підстав не узгоджується з нормою ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовується, тому відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно у спосіб обраний позивачем, що є предметом вказаного правочину.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин вказане судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева