Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення батьківства та права на спадкування за законом на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив встановити факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; зобов'язати відділ державної реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження № 320 від 18.03.1993 року, складеного Харківським відділом записів актів громадянського стану м. Києва на ОСОБА_1, а саме вказати батьком дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати право на спадщину ОСОБА_1 за законом; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого є ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований і мешкав в АДРЕСА_1, право на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на: ? частину двокімнатної квартири в АДРЕСА_1; ? частину однокімнатної квартири в АДРЕСА_2; ? частину приватного будинку в селі Сичівка Димерського району Київської області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що його мати ОСОБА_8, проживала однією сім'єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з його батьком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який до своєї смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. З відносин його матері з ОСОБА_7 народився він - ОСОБА_1. В свою чергу, за молекулярним-генетичним аналізом ДНК встановлено, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, може бути біологічним батьком заявника з ймовірністю 99,99 %. У зв'язку з відсутністю бажання та часу ОСОБА_7 бути записаним в свідоцтві про народження як батько, його мати змушена була одноосібно звернутися до відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації його народження, а тому за її вказівкою, запис батька дитини було здійснено як «ОСОБА_25». ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько, ОСОБА_7 помер, однак він останніх 6 років тісно спілкувався з батьком, у перші 3 роки життя та з 2008 року по день своєї смерті перебував у близьких родинних стосунках з ним та його матір'ю, а з 2008 року проживав спільно однією сім'єю з його матір'ю ОСОБА_8, вони вели спільне господарство. ОСОБА_7 визнавав себе його батьком, перші роки життя піклувався про нього, займався його вихованням та утримував його, а тому після смерті батька, він є спадкоємцем та має прао на спадщину на рівні з іншими дітьми ОСОБА_7

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до яких позивач просить окрім позовних вимог, викладених у позовній заяві, визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на ? частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_3, мотивуючи заяву тим, що це є право позивача відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що він, як син ОСОБА_7, хотів щоб це було юридично встановлено, оскільки хоче бути рівноправним сином та рівноправним спадкоємцем майна померлого, його мати ОСОБА_8 сумісно проживала з ОСОБА_7, а останній визнавав його як свого сина.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що позов є обґрунтованим та правомірним виходячи з доказів, а саме висновку судової експертизи, де встановлено, що вірогідність біологічного батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 складає величину 99,99%, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.1989 року про розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10, де зазначено, що родина у сторін розпалася, біля року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, відповідач фактично створив нову сім'ю, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.1995 року про повторне розірвання шлюбу, показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та письмовими доказами, що разом достовірно встановлюють про сумісне проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 1990 року по 1994,1995 роки та з 2007 року і по день смерті ОСОБА_7, а також підтверджують визнання ОСОБА_7 факту батьківства над ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що разом зі своїм батьком ОСОБА_7 матір'ю ОСОБА_10 та сестрою ОСОБА_3 жили однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_4, до 1996 року, тобто до розлучення батьків, а спілкувався з батьком аж до його смерті, про це є фотосвітлини з самого його дитинства, вони були дуже близькі, спілкувалися та ділилися один з одним. Батько йому розповідав, що в нього народився син ОСОБА_15, про його другу дружину ОСОБА_16 йому теж відомо, більш того, в них гарні стосунки, разом спілкувалися та спілкуються і нині, виїжджали всі разом на дачу, проте жодної інформації, що в нього є ще інші діти ніколи не згадувалося. З позивачем та ОСОБА_8 він знайомий, з останньою як зі знайомою батька, а з позивачем як з сином ОСОБА_17 Його батьки разом проживали аж до розлучення, перший раз розлучилися фіктивно, оскільки була необхідність прописатися батьку за іншою адресою. Сім'я мала намір виїхати на постійне місце проживання до Канади. Вдруге батьки розлучилися дійсно, оскільки батько хотів виїхати до Канади, а мати не особливо, проте навіть після розлучення у батьків були хороші стосунки, мати приїжджала до нього в гості, стригла батька. Він з батьком розмовляв по телефону щодня, раз в неділю приїздив до нього в гості, піклувався коли він захворів, при цьому, він ніколи не відчував в його квартирі присутність жінки, допомагав батьку прибирати в квартирі, мити посуд, він жив один. Одного разу він зателефонував батьку, проте він підняв слухавки, тоді на наступний день заїхав до нього, почав відкривати двері своїм ключем, виявилося що він закритий з середини не ланцюжок, після того як відкрив двері знайшов батька мертвого. Вважає позов безпідставним, а посилання позивача такими, що не відповідають обставинам по справі, оскільки за життя батько чи його знайомі не говорили про обставини, викладені позивачем, а він, в свою чергу, такого не спостерігав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_18 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що за своє життя ОСОБА_7 визнавав та підтримував трьох своїх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_19, при цьому ОСОБА_8 ОСОБА_2 вперше побачив у 2006-2007 роках, ОСОБА_7 представив її, як свою знайому, ОСОБА_1 ОСОБА_2 вперше побачив приблизно в 2008 чи 2009 році і був представлений як син ОСОБА_8 Про те, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7, останній нічого не говорив, називав його ОСОБА_20, не представляв його своїм сином, хоча покійний піклувався про те, щоб всі його діти товаришували, і окрім того, останні роки свого життя покійний жив сам, був не одруженим, а тому приховувати стосунки з ОСОБА_1 не було сенсу, якби такі були дійсно. Про свої родинні зв'язки ОСОБА_1 почав говорити вже після смерті ОСОБА_7, за його життя ні покійний, ні позивач такого не згадували, не вносились зміни в свідоцтво про народження позивача. Коли хворів ОСОБА_7 про нього піклувалися його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_19 провідував батька, ключі від квартири, де проживав ОСОБА_7 були в сина ОСОБА_21, він і знайшов його мертвого в квартирі. А тому вважає, що позивач має намір визнати батьківство лише з метою отримання спадку. Також стверджує, що свідок ОСОБА_14 дала неправдиві покази, що стосується знайомства та проведення сумісного часу позивача та ОСОБА_2, оскільки такого не було. Серед іншого зазначила, що позивач не надав жодного доказу, які свідчили про визнання ОСОБА_7 позивача ОСОБА_1, як свого сина.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду свої письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи та заперечення на позов, відповідно до яких в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі, пояснила, що її покійний батько ОСОБА_7 ніколи не визнавав позивача як свого сина, його близькі друзі та знайомі стверджують, що за життя покійний ніколи не говорив про те, що позивач може бути сином ОСОБА_7, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. (а.с.159-163 т. 1)

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 - ОСОБА_22 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи (а.с. 159-163 т. 1), пояснила, що факт спільного проживання ОСОБА_7 та матері позивача - ОСОБА_8 підлягає великому сумніву, оскільки в період з 1992 по 1995 роки ОСОБА_7 був взагалі одружений з ОСОБА_10, також позивачем не надано доказів, що його мати та ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом планували витрати, утримували дитину. Свідчення ОСОБА_8 нічим не підтвердженні, а з приводу витрат проведених самостійно на поховання ОСОБА_7 неправдиве, оскільки всі витрати проводилися його дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 могли мати певні стосунки, проте лише як коханці. Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 часто заходили в гості до ОСОБА_7, проте речей ОСОБА_8 не бачили, з позивачем їх представили як з сином ОСОБА_8 Мертвого батька на третій день в його квартирі знайшов ОСОБА_2, а не позивач чи ОСОБА_8 А тому вважає, що сторона позивача не довела жодної з обставин на які вона посилалась в позові, а навпаки, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність та надуманість претензій позивача на предмет спору.

Відповідач ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволені позову, вважає, що ОСОБА_7 за життя не визнавав позивача ОСОБА_1 як свого сина.

Представник відповідача - Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, однак неодноразово направляв до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу. (а.с. 26, 86, 88, 137, 207, 248 т. 1, 110 т. 2)

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак неодноразово направляв до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей та чинного законодавства України. (а.с. 209, 210 т. 1)

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. в судове засідання не з'явилася, неодноразово направляла до суду заяви про розгляд справи у її відсутність, вказала, що при винесені рішення покладається на думку суду. (а.с. 52,135,194 т. 1)

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідачів, врахувавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 130 Сімейного Кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт встановлення його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено про те, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до Свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьки: ОСОБА_25, ОСОБА_8, місце реєстрації: Харківський в/ ЗАГС м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 320. (а.с. 12 т. 1)

Згідно з п. 15 абз. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_7, якого позивач ОСОБА_1 вважає своїм батьком, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 17 т. 1)

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1, який ставить питання про встановлення факту батьківства ОСОБА_7, народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому суд при розгляді справи про встановлення батьківства, щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р. має керуватися нормами КпШС.

Відповідно до ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

А отже, в розрізі даного спору, суд, при встановленні батьківства бере за основу в сукупності всі докази які свідчать про спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини ОСОБА_8 та покійного ОСОБА_7 до народження ОСОБА_1, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, спільне виховання чи утримання ними дитини та докази, що з достовірністю підтверджують визнання покійного ОСОБА_7 батьківства над ОСОБА_1.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ст. 55 КпШС якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_1 в графі батьки вказано матір - ОСОБА_8, батько - ОСОБА_25.

Отже, запис про батька дитини ОСОБА_1 в свідоцтві про його народження провадився за вказівкою матері дитини - ОСОБА_8, оскільки вона не перебувала у шлюбі та за відсутності спільної заяви батьків.

Позивач вказав, що такий запис про батька дитини проводився за вказівкою його матері ОСОБА_8, оскільки у його батька - ОСОБА_7 не було ні бажання, ні вільного часу.

Згідно ч.1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Проте, судом встановлено, що жодної зміни запису в свідоцтві про народження ОСОБА_25 в графі батька не проводилося, при цьому суд не бере до уваги проведені зміни на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.07.2013 року, оскільки вказане рішення було скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 29.10.2013 року. (а.с.9-11, 13,18-19 т. 1)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом було встановлено, що останнє місце проживання покійного ОСОБА_7 було за адресою - АДРЕСА_1.

Доказом спільного проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_7 позивач надав договір № 56/110 від 14.09.2011 року укладений між ОСОБА_8 та СПД ОСОБА_26 про зобов'язання останнього поставити конструкцію з металопластику Rehau в термін з 23.09.2011 року по 26.09.2011 року за адресою АДРЕСА_5; АДРЕСА_1, загальною вартістю 7068,00 грн. (а.с. 14-15)

ОСОБА_27 зазначити, що в договорі № 56/110 від 14.09.2011 року вказані дві адреси виконання: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1, за якими, як з'ясовано судом під час розгляду справи, проживали батько ОСОБА_8 та покійний ОСОБА_7

Під час розгляду справи, стороною відповідачів вказувалося, що це був спільний подарунок ОСОБА_7 на який сумісно складувалися кошти, однак організаційними питаннями з установлення конструкції з металопластику займалася ОСОБА_8, так як в неї також була необхідність в установленні такої конструкції в своїй квартирі, вона вже мала обізнаність в цьому та додаткову знижку, а тому і договір укладався ОСОБА_8

Також стороною позивача надано договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 16.03.2013 року укладеного між ОСОБА_8 та СПД ОСОБА_28, предметом якого є надання додаткових ритуальних послуг, що не входять до мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг та продаж предметів ритуальної належності, загальною вартістю 2680,00 грн. (а.с. 16 т. 1)

Позивач вказав, що його мати ОСОБА_8 займалася похованням ОСОБА_7, що підтверджується вказаним договором.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснив, що витрати на поховання батька в більшій мірі покладалися на нього, частину витрат були проведенні його сестрою ОСОБА_3 та дружиною ОСОБА_18, ОСОБА_8 в свою чергу, оплатила поховальні вінки та оскільки в неї був автомобіль то вона разом з його дружиною ОСОБА_18 їздили по необхідності, проте самостійно похованням батька вона не займалася.

ОСОБА_27 зазначити, що в п. 4 договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 16.03.2013 року в графі забезпечити напис тексту на траурній стрічці до похоронного вінка такого змісту: 1. «Любимому папе и дедушке от дочери, зятя и внуков», 2. «От cына, нев. Помним, скорбим от ОСОБА_2, ОСОБА_18 и ОСОБА_10».

При цьому, серед викладеного не значиться про забезпечення траурної стрічки до похоронного вінка який би відображав зміст слів від сторони позивача, враховуючи той факт, що стороною позивача вказувалося, що позивач був сином померлого ОСОБА_7 називав його батьком, а його мати ОСОБА_8 проживала однією сім'єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим.

ОСОБА_8 вказала, що вона замовила окрему стрічки та вінок, оскільки їй не сподобався асортимент, при цьому доказів, що підтвердили викладене суду не надала.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сам факт укладення ОСОБА_8 договору про встановлення металопластикової конструкції та договору-замовлення на організацію та проведення поховання не вказує про спільне проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_7, що випливає зі змісту самих договорів та наданих стороною відповідача пояснень, в яких вказувалося, що матеріальний характер виконання вказаних договорів покладався в основному на них, встановлення металопластикової конструкції як спільного подарунка покійному, а допомога при похованні як добровільна допомога ОСОБА_8

Щодо відносин що склалися між ОСОБА_7, ОСОБА_29, ОСОБА_2 та ОСОБА_30 (ОСОБА_3) судом встановлено наступне.

06.07.1983 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї зареєстровано одруження громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_31. (а.с. 49 т. 2)

Від шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 донька - ОСОБА_19 та ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син - ОСОБА_2 та (а.с. 214 т. 2, 26 т. 3)

18.04.1989 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_29 (а.с. 49 т. 2)

19.02.1992 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві відбулася реєстрація актового запису про шлюб ОСОБА_32 та ОСОБА_29. (а.с. 51 т. 2)

08.02.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_29. (а.с. 176 т. 1, 50 т. 2)

Стороною відповідачів вказувалося що спільне проживання їх сім'ї була за адресою: АДРЕСА_4

11.12.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_33. (а.с. 215 т. 2)

Від шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син - ОСОБА_5 (а.с. 219 т. 2)

03.07.2001 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_34 розірвано. (а.с. 221 т. 2)

На сьогоднішній день розповсюджено проживання сім'єю без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають статус сім'ї, але не мають статусу подружжя, однак ст. ст. 74, 91 СК закріплюють аналогічні права для осіб, які знаходяться у фактичних шлюбних відносинах так і для подружжя (право спільної сумісної власності та право на утримання).

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 6 КпШС України визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. В порядку ст. 17 цього Кодексу перешкодою до укладення шлюбу є укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.

Положеннями ст.25 СК України визначена одношлюбність: жінка та чоловік можуть перебувати лише в одному шлюбі. А згідно з ч. 9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю України, реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Правовий статус майна, як спільної сумісної власності подружжя, нажитого в період шлюбу, визначений статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що кореспондується з положеннями ст. 16 Закону України "Про власність", який діяв в період з 15 квітня 1991 року та втратив чинність 20 червня 2007 року.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

А отже викладене свідчить, що спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам чинного законодавства, нормам Кодексу про шлюб та сім'ю України, Закону України "Про власність", які діяли на час спірних відносин, суперечить моральним засадам суспільства, оскільки перебування ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 та в подальшому з ОСОБА_4 і одночасне їх спільне проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства не може породжувати права і обов'язки щодо інших осіб, так як права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, а тому суд приходить до висновку, що спільне проживання однією сім'єю ОСОБА_7 з ОСОБА_8 та встановлення ведення ними спільного господарства за період перебування ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, адресату ОСОБА_7 в 1991, 1994,1995 році надходили листи за адресою АДРЕСА_4, тобто за адресою спільного проживання ОСОБА_7 його дружини ОСОБА_29 та дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_30 (ОСОБА_3) . (а.с. 53-59 т.2)

Листом від 12.06.2014 року ОСОБА_35 повідомляє, що являється двоюрідним братом ОСОБА_7, з яким росли разом, всі сімейні свята проводили разом, після їхнього від'їзду до Канади в 1990 році їхнє спілкування не припинялося, ОСОБА_7 і його сім'я залишилися єдиними родичами на Україні. Двічі в 1994 та 2000 році ОСОБА_7 гостював у них на протязі тривалого часу, в 1995 році готував документи на імміграцію в Канаду всієї його сім'ї: ОСОБА_35 - дружини, і дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_35, однак із-за об'єктивних обставин ця імміграція не відбулася. В спілкуванні з ОСОБА_7 ніколи і ніякої інформації про ОСОБА_8 чи сина не виникало, це ім'я він чує вперше під час судового розгляду, коли вони приїжджали до України то гостювали у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, а також на їх дачі. Їм відомо про фіктивне розлучення ОСОБА_7 та ОСОБА_35 з метою прописки ОСОБА_7 в квартирі, де проживала його мама - ОСОБА_36, проте він продовжував жити з сім'єю за вказаною адресою. (а.с. 60 т. 2)

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7, ОСОБА_29, ОСОБА_30 та ОСОБА_2 23.03.1995 року подані медичні анкети для імміграції до Канади, листом консула Посольства Канади повідомлено про співбесіду ОСОБА_2 в Імміграційному відділі Посольства Канади 23.03.1995 року, в ксерокопії паспорта ОСОБА_7 є відмітка про відкриття візи до Канади на термін з 14.04.1994 року по 14.10.1994 рік. (а.с. 164-175 т.1)

Стороною відповідача вказувалося про те, що їх сім'я в складі батька ОСОБА_7, матері ОСОБА_29 та дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_30 (ОСОБА_3) мали сумісний намір виїхати на постійне місце проживання до Канади, що в сукупності підтверджує їх спільне проживання як сім'ї за адресою їх спільного проживання в АДРЕСА_4

Також, під час розгляду справи, стороною відповідача та свідками ОСОБА_24, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_23 було вказано, що період з 1989 року по 1992 рік ОСОБА_7 не перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_10 постійно проживав в сімейних відносинах з родиною за адресою - АДРЕСА_4, а їх розлучення носило формальний характер.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_42 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 389 від 18.09.2014 року встановлено, що згідно молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 практично доведено. (а.с. 238-241 т.1)

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

А тому висновок експертизи № 389 від 18.09.2014 року в якому встановлено факт біологічного походження дитини не є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки предметом доказування є саме встановлення спільного проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Як зазначено у статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дослідуючи всі докази надані сторонами по справі, суд враховує надані стороною позивача копії виписок ПАТ «Укртелеком» по місцевих номерах телефонного зв'язку за період з 2012-2013 роки, де стороною позивача вказувалось, що вони здійснені ОСОБА_8 з квартири, де проживав ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, до квартири де проживала її мати з сином в АДРЕСА_6, що має підтвердити її сумісне проживання з ОСОБА_7, та тимчасовий реєстраційний талон автомобіля «Ssang Yong» виданий ОСОБА_7, як доказ перебування спільного майна в користуванні, проте суд не може погодитися з такими твердженнями та взяти до уваги вказані докази на підтвердження сумісного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вказане не несе інформаційного зв'язку та не являються доказом спірних правовідносин, а самою стороною позивача та свідком ОСОБА_14 вказувалося, що автомобіль належить ОСОБА_8

За час розгляду справи сторонами по справі надавалися фотосвітлини, де вбачається спільне сумісне проведення часу ОСОБА_7, його колишньої дружини ОСОБА_37, дітей ОСОБА_19 та ОСОБА_2 за різні періоди часу, на святкуваннях, відпочинку, де спостерігаються добрі взаємовідносини, різнобічність проведення часу разом та вказують про їх спілкування.

За нормами Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача під час розгляду справи посилаючись на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.1989 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.1995 року про розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10, як доказ про сумісне не проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на підтвердження викладеного не надав суду відповідні докази, що встановлюють наявність або відсутність обставин, на які посилається представник позивача.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_24 показав, що він являється товаришем покійного ОСОБА_7, знає його десь з 1996 року, також мав з ним родинний зв'язок, оскільки його дружина являється рідною сестрою другої дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_4, в них були тісні та приятельські стосунки, часто заходив в гості до нього, аж до його смерті. З ОСОБА_20, так називали ОСОБА_7, були спільні захоплення, деколи ночував в нього, спілкувалися про все, він розповідав про своє життя. Йому також відомо про ОСОБА_8, покійний розповідав що вони разом навчалися в інституті, потім зустрілися десь у 2008 році та підтримували взаємовідносини, після розлучення з ОСОБА_4 покійний проживав один, це було помітно навіть по побуту, ОСОБА_8 розповідала що приїжджає до нього один, два рази в неділю. Вказав, що зі сторони, це не були сімейні відносини, речей ОСОБА_8 в помешканні ОСОБА_20 не було, можливо лише парфумерія, вона приїжджала лише переночувати, знаючи ОСОБА_20, впевнений що сімейного бюджету в них не було. Зі ОСОБА_43 (позивачем) він знайомий, їх познайомив ОСОБА_20, як сина ОСОБА_44, бачив його 5-6 разів за життя покійного, позивач сказав що він син ОСОБА_7 вже після його смерті, він не чув, що ОСОБА_43 називав його папою, він його називав або ОСОБА_20 або дядя ОСОБА_20, він не думає що покійний давав би кошти синові ОСОБА_44, ОСОБА_45 був присутнім при деяких заходах, проте про родинний зв'язок річ не йшла, поводив себе осторонь від всіх, сидів самотньо.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 показала, що являється дружиною позивача - ОСОБА_1, вона навчалася у м. Львові та приїжджала в гості до теперішнього чоловіка, тоді ще вони зустрічалися, її чоловік жив по АДРЕСА_6 разом з бабусею та своєю матір'ю ОСОБА_8, з покійним ОСОБА_7 вона познайомилася у 2009 році, його представили як батька ОСОБА_1, також вона знайома з дітьми покійного - ОСОБА_2 та ОСОБА_19, знає ОСОБА_2 як брата свого чоловіка, знайомство з ОСОБА_7 було по місцю проживання її чоловіка, де зараз вони і проживають, приїхали ОСОБА_8 і ОСОБА_7, вона знала, що ОСОБА_7 це батько її чоловіка, також пам'ятає що святкували разом Новий рік 2011-2012 року по АДРЕСА_1, ОСОБА_21 також заїхав в гості, дідусь її чоловіка проживав окремо по АДРЕСА_5, ОСОБА_46 допомагала і бабусі і ОСОБА_1, давала гроші, привозила продукти, також і до дідуся ОСОБА_46 доводилося кататися, їй також відомо про випадок коли ОСОБА_46 поставила свій автомобіль під будинком де жив покійний, і в неї викрали відео регістратор. ОСОБА_43 та ОСОБА_7 звертались один до одного по іменам - ОСОБА_43 та ОСОБА_20. Їй також відомо, що покійний спілкувався з сином, з сестрою не дуже, оскільки сестра поставила умову щоб покійний переписав на неї квартиру, і вони із-за цього посварилися, всі разом їздили на дачу десь до 10 разів.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_37 показала, що являється першою дружиною покійного ОСОБА_7 та матір'ю їх спільних дітей ОСОБА_37 та ОСОБА_19, пояснила, що вони жили в подружньому житті з дітьми за адресою АДРЕСА_4 з 1987 року по 1996 рік. В них були хороші сімейні стосунки, вони завжди проживали разом, чоловік нікуди не відлучався, в них була спільна мета - виїхати на постійне місце проживання всією сім'єю до Канади, тому вони готувалися до цього, збирали кошти, домовилися про те, що сімейні витрати будуть нести за рахунок її заробітної плати отриманої від роботи вихователем в садочку, а заробіток чоловіка переводили в долари та відкладали на поїздку. Жили вони дуже економно, зайве не витрачали, чоловік не був транжирою, він записував про всі витрати та доходи, їм також допомагали її батьки. Чоловік спочатку працював вчителем, а потім відкрив свій бізнес парники по вирощуванню грибів, заробіток був нестабільним. Перший раз вони розлучилися формально, оскільки потрібно було приписатися чоловікові в іншу квартиру, а така можливість була за умови розлучення, а перед поїздкою до Канади вони знов зареєстрували шлюб. В 1996 році вони розлучилися з тих причин, що не знайшли спільної домовленості по квартирах, чоловік хотів продати майно та виїхати до Канади, а вона не могла дозволити залишити свою маму без квартири, а оскільки так і не змогли знайти домовленості то розлучилися. В неї спочатку були образи на чоловіка, проте згодом в них залишилися приятельські стосунки. Їх спільні діти постійно спілкувалися з батьком, він їм матеріально допомагав, разом їздили на відпочинок, купував дітям речі, забирав до себе на вихідні, допомагав по навчанню, сплачував їй аліменти. З сином ОСОБА_21 в нього були дуже гарні відносини, з донькою ОСОБА_19 не дуже, вона тримала на нього образу, оскільки їй довелося проводити догляд за його хворою матір'ю, а покійний у свою чергу, не допомагав їй в цьому. Також від своїх дітей їй стало відомо, що ОСОБА_7 одружився вдруге та в нього народився син ОСОБА_15, проте діти гарно відкликалися про другу дружину, то вона теж не заперечувала про їх спільне спілкування. Їй особисто відомо про трьох дітей покійного - їх спільних дітей: ОСОБА_37 та ОСОБА_19, та ОСОБА_19 від другого шлюбу, про позивача, як сина, їй нічого не відомо, про відносини з ОСОБА_46 їй стало відомо вже після смерті ОСОБА_7 Після розлучення з другою дружиною, вона впевнена що ОСОБА_7 жив один, він навіть пропонував їм знов зійтися. Оскільки в них були приятельські стосунки, вона разом з дітьми ходила до нього в гості, також раз на місяць приходила стригти його, вважає, якби він з кимось жив то не запрошував би її до себе додому, діти допомагали прибирати йому, він матеріально допомагав їм, знає що похоронами займався син ОСОБА_21 та донька ОСОБА_19.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_38 показала, що сім'ю ОСОБА_7 знає ще з 1987 року, ОСОБА_47 привела свої дітей ОСОБА_37 та ОСОБА_19 до дитячого садка де вона працювала, потім вони працювали в садочку вже разом, спостерігала нормальні сімейні стосунки, ОСОБА_7 був батьком своїх дітей та чоловіком своєї дружини, жили разом до розлучення вони постійно, однією сім'єю по АДРЕСА_4, вона в свою чергу жила неподалік, вони часто зустрічалися, їздили всі разом відпочивати на дачу, ОСОБА_37 ніколи не розповідала, що чоловік її зраджує, а вона в свою чергу, не спостерігала такого. Їй відомо, що ОСОБА_48 одружився вдруге і там народилася дитина. Їй відомо, що після розлучення з ОСОБА_37, в покійного з нею залишилися хороші стосунки. Десь у 2010 році ОСОБА_37 розповідала, що в неї при розмові з ОСОБА_7 відчувалося самотність в його голосі, він пропонував зійтися знову. Про ОСОБА_46 з дитиною їй нічого не відомо.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_39 показала, що знає сім'ю ОСОБА_7, спочатку ОСОБА_37, вони приблизно в 1989 року разом працювали в дитячому садочку, а потім і її чоловіка - ОСОБА_7, сина ОСОБА_21 та доньку ОСОБА_19 вона також знає. Їй відомо що до розлучення сім'я ОСОБА_7 жили всі разом по АДРЕСА_4 55, в них були нормальні сімейні стосунки, і оскільки вона зі своїм чоловіком жили неподалік то часто ходили один до одного в гості. ЇЇ чоловік товаришував з ОСОБА_20, а вона спілкувалася. Про іншу дружину та маленького сина їй було відомо від ОСОБА_20, який приходив в гості до ОСОБА_37 і розповідав. Про інших дітей ОСОБА_7 їй нічого не відомо, а ОСОБА_20 не розповідав, хоча вона впевнена якби таке мало місце, то ОСОБА_20 розповів би, якщо не її, то її чоловіку, оскільки був відкритим, казав все що на душі, іноді навіть прямо та некоректно, вона знає лише про його дітей - ОСОБА_37, ОСОБА_19, ОСОБА_19. Також вказала, що її відомо про фіктивне розлучення ОСОБА_7, вдруге коли вони розлучилися, ОСОБА_7 продовжував спілкуватися з сім'єю, ОСОБА_37 також спілкувалася з мамою ОСОБА_7, ходили в гості.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_40 показала, що являлася сусідкою сім'ї ОСОБА_7, оскільки почала проживати по АДРЕСА_4, з 1987 року. ОСОБА_10 була вихователькою її доньки, а потім христила її доньку, вони тісно спілкувалися. В сім'ї ОСОБА_10 були чудові відносини, всі разом відпочивали, їздили на природу, можна сказати весела сім'я, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_21 і ОСОБА_19 були весь час разом, їй нічого не відомо що ОСОБА_20 відлучався від сім'ї, їй дуже дивно було знати що вони розлучилися в 1996 році, проте і потім в них були гарні стосунки, ОСОБА_7 не кинув сім'ю, приїжджав, купував речі дітям, був в доньки ОСОБА_19 на ОСОБА_45, їй відомо що ОСОБА_37 і ОСОБА_19 допомагали йому коли ОСОБА_7 захворів. Про ОСОБА_4 їй відомо, що в них з покійним є син, а про ще якусь жінку і дитину дізналася від ОСОБА_37 пару місяців назад.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_49 показала, що являється подругою з інституту ОСОБА_7, вони разом навчалися в інституті. Сім'ю ОСОБА_7, а саме ОСОБА_20, ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_19 вона знає, їй відомо, що до 1996 року вони проживали як сім'я всі разом в трьохкімнатній квартирі, мали намір сім'єю виїхати до Канади. Після їхнього розлучення, вона та її чоловік спілкувалися з ОСОБА_20 аж до його смерті, знає що в ОСОБА_20 та ОСОБА_10 залишилися дружні стосунки, ОСОБА_20 до сина ОСОБА_21 відносився дуже добре, а діти до нього, він забирав їх, купував речі їм, приймав участь у їх навчанні. Про зраду ОСОБА_7 їй нічого не відомо, вона лише знала про другу дружину ОСОБА_7 На питання чи ОСОБА_8 навчалася з вами, свідок відповіла що не чула про таку.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 показав, що являється товаришем ОСОБА_7, вони спочатку працювали разом десь у 2000 році, а пізніше, десь у 2005, 2006, 2007 році, вже почали товаришувати. ОСОБА_7 його попросив десь у 2007, 2008 році, як спеціаліста в області хімії, щоб він допоміг ОСОБА_45 (позивачу) з предмету, поговорити, підтягнути його, проконсультувати, тому він з цією метою прийшов до ОСОБА_7 додому, який познайомив його з ОСОБА_45, як своїм сином. Йому відомо, що ОСОБА_7 був декілька разів одружений, знає і про інших його дітей, вони разом їздили на дачу. Покійний жив сам, ОСОБА_8 приходила в гості. ОСОБА_7 до ОСОБА_45 відносився тепло, проявляв батьківське піклування, називали вони один одного по імені. Він знає, що у ОСОБА_7 була складна ситуація у сім'ї, відчувався психологічний дискомфорт, однак він нічого не запитував у ОСОБА_7.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_50 показала, що являється подругою ОСОБА_8, тобто матері позивача, вони познайомилися в 1990 році по місцю роботи, багато часу проводили разом. Зі слів ОСОБА_8, їй стало відомо, що в неї є чоловік ОСОБА_20, вони разом живуть, в нього є двоє дітей і він розлучений. Пізніше ОСОБА_51 завагітніла, лягла на зберігання, ОСОБА_20 пару раз приїжджав, народився син ОСОБА_45, пізніше вона також бачила ОСОБА_20 і після народження дитини, на святкуванні першого дня народження ОСОБА_45, де відбулося в квартирі ОСОБА_51 по АДРЕСА_6. Десь у 2007 році вона зателефонувала ОСОБА_51 додому, їй повідомили що ОСОБА_51 немає, після розмови по мобільному номеру вона дізналася, що ОСОБА_51 живе у ОСОБА_20, були випадки коли вона телефонувала до ОСОБА_51 на міський номер по місцю проживання ОСОБА_20, проте номер на пам'ять вона не пам'ятає. Також десь після 2008 року ОСОБА_51 з ОСОБА_20 підвозили її на дачу. Вона знала про те, що ОСОБА_43 це ОСОБА_20 син. Був випадок коли у ОСОБА_51 захворіла мама, ОСОБА_20 їй допомагав, організовував похорон, бачила вона особисто ОСОБА_20 разом із ОСОБА_51 в 1991 році, коли вона після гостювання йшла додому, а ОСОБА_20 залишався. ОСОБА_44 піклувалася про дитину одна, після того як виповнилося ОСОБА_45 рік, вона бачила ОСОБА_20 раз чи два, після того як виповнилося ОСОБА_45 5,6 років він піклувався. ОСОБА_45 носив фамілію ОСОБА_8. Їй не відомо чого ОСОБА_7 не проживав з ОСОБА_8. ОСОБА_20 приходив, займався з сином, а чи матеріально допомагав їй не відомо. ОСОБА_44 з ОСОБА_20 з 1994 року по 1995 рік не спілкувалася. До смерті ОСОБА_20, ОСОБА_44 жила з ним на Ленінградській площі. ОСОБА_44 їй розповідала, що одного разу вона прийшла і не змогла відкрити квартиру, ОСОБА_20 був запойним п'яницею, ОСОБА_8 витягувала його з різного, на цей раз не встигла, потім дізналася що він помер. ОСОБА_7 звертався до сина «ОСОБА_45», а ОСОБА_43 - батьком.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 показала, що являється подругою ОСОБА_8, вони разом працювали в школі викладачами, з ОСОБА_20 бачилася рідко, коли народився син ОСОБА_44 - ОСОБА_45, її чоловіка взяли хресним батьком, ОСОБА_20 бачила на ОСОБА_45 та коли йому виповнилося рік, бачила також на похоронах мами ОСОБА_8 десь в листопаді два роки назад, ОСОБА_20 при цьому, взяв на себе обов'язки по похоронах, телефонував та представлявся людям як чоловік ОСОБА_8, батько ОСОБА_27. Їй відомо, що ОСОБА_20 проживав з ОСОБА_8 разом, що ОСОБА_20 батько ОСОБА_27, вони не розписувалися оскільки він лише розлучився з першою дружиною, мали це зробити в майбутньому. Коли вона телефонувала до ОСОБА_8 додому то піднімала слухавку її мама та повідомляла що ОСОБА_8 у ОСОБА_20. До поїздки в Канаду у ОСОБА_8 та ОСОБА_20 були гарні стосунки, після приїзду вони охололи. В 1992 -1993 роках вона була в декретній відпустці, разом з ОСОБА_8 вони ходили до садочку. За час коли ОСОБА_8 була вагітною їй було відомо що ОСОБА_8 не одружена, і що батько дитини чоловік якого вона знала ще зі студентських років, коли ОСОБА_43 був маленький, ОСОБА_8 матеріально допомагала її мати.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 показала, що позивач ОСОБА_1 являється її сином, покійного ОСОБА_7 знає ще з університету з 1987 року, вони були однокурсниками, разом товаришували, тісно спілкувалися, він приходив до неї в гості, був в неї закоханим, проте вона не сприймала його серйозно, на четвертому курсі він запропонував їй одружитися, однак вона відмовилася і вони менше почали спілкуватися. Про те, що ОСОБА_7 мав намір одружитися з ОСОБА_37 їй було відомо, остання їй також була знайома, оскільки навчалась в тому університеті, після одруження він заходив до неї в гості, на той час, вона жила в квартирі, що знаходиться по АДРЕСА_5, пізніше їй відомо що ОСОБА_20 пішов в армію, після повернення також заходив в гості. В 1990 році показував паспортні дані, де була помітка про його розлучення. Після чого, в період з 1990 року по 1994 рік вони почали зустрічатися. Вона дізналась про вагітність та самостійно вирішила народжувати, що обурило ОСОБА_7, вона 4 місяці лежала на зберіганні в лікарні. ОСОБА_7 навідував її, проте це було не часто, забирав з пологового будинку, був на хрестинах сина. На той час, вона жила по АДРЕСА_6. Нечасте відвідування ОСОБА_7 пояснював великою кількістю роботи та тим, що ночує у своєї мами. Свідок пояснила, що стосунки вони не реєстрували, оскільки вона знала, що він має намір виїхати до Канади, проте такий виїзд можливий лише з його сім'єю - ОСОБА_10 та дітьми, оскільки в країні щодо виїзду суворі правила, а для нього ця поїздка була понад усе, навіть народження дитини не вплинуло на його думку. Він оплатив її курси бухгалтерії, іноді приносив продукти, робив по господарству - прибивав полиці, поміняв підлогу, розетки. Влітку 2007 року їй стало відомо від знайомої, що ОСОБА_7 захворів та ледве не помер, після чого вона йому зателефонувала, вони зустрілися та відновили свої відносини, на протязі 2007 року вони зустрічалися, у 2008 році жили разом. Вона познайомилася з його сином ОСОБА_21. ОСОБА_7 познайомив синів, сказав, що вони брати та щоб трималися разом. ОСОБА_7 жив по АДРЕСА_1 вона в свою чергу не ночувала в нього щоночі оскільки в неї була хвора мама, працювала вона до пізньої ночі. У 2007 році вона познайомила сина ОСОБА_20 з ОСОБА_7. У 2006 році криза в їх стосунках була пов'язана з вживанням ОСОБА_7 алкоголю. В день його смерті вона не змогла відкрити вхідні двері, оскільки вони були закриті на ланцюжок зсередини, зателефонувала ОСОБА_37, щоб він допоміг, на що вже ОСОБА_37 повідомив її про смерть ОСОБА_7, похованням займалась здебільшого вона, ОСОБА_37 з товаришем займався документацією. На питання щодо фактичних періодів сумісного проживання свідок вказала - 1990 рік, 1991-1994 рік, 2007, 2008 та по день смерті ОСОБА_7.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_23 показав, що являється товаришем родини, він знайомий з дітьми ОСОБА_7 - ОСОБА_37, ОСОБА_19, ОСОБА_19, також він являється хрещеним доньки ОСОБА_19, про ОСОБА_1 йому не відомо, його він не знає, самого ОСОБА_7 він знає з вересня 1983 року, оскільки вони разом працювали, спілкувалися, товаришували, йому відомі відносини ОСОБА_7 з ОСОБА_10, їх дітей, відомі відносини ОСОБА_7 з ОСОБА_52, спочатку ОСОБА_7 проживав по АДРЕСА_1, пізніше по АДРЕСА_4, після розлучення пішов жити до мами. На питання до свідка с ким проживав ОСОБА_7 за період 1990-1994 роки, свідок вказав, що весь цей час він був в шлюбних відносинах з ОСОБА_37, в 1993 році в нього було весілля і він достовірно пам'ятає, що на весілля ОСОБА_7 приходив з дружиною ОСОБА_37, за цей період, він не чув, що в нього була інша жінка, при цьому часто заходив в гості до ОСОБА_7 і по АДРЕСА_1 і по АДРЕСА_4, був запрошений на дні народження, урочисті події. Останні роки життя ОСОБА_7 він не часто відвідував, одного разу побачив ОСОБА_8 з чорнявим хлопчиком, на питання хто це, йому відповіли, що син ОСОБА_44.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. «Про судове рішення» вказано, що рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення .

Враховуючи, що при вирішенні даного спору є передусім встановлення факту сумісного проживання покійного ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд надає детальну оцінку показам свідка ОСОБА_8, серед яких, остання здебільшого розповідала про загальновідомі життєві події з життя ОСОБА_7, що не може прямо вказувати про сумісне їх проживання однією сім'єю, адже покази мають підтверджуватися сукупністю фактичних даних про обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, серед іншого свідок вказала, що народжувати вирішила самостійно, не порадившись з ОСОБА_7, оскільки по стану свого здоров'я вважала це необхідністю, однак ця новина обурила ОСОБА_7, також свідок вказала, що свого сина - позивача по справі ОСОБА_1, познайомила з покійним ОСОБА_7 у 2007 році, окрім того, свідок ОСОБА_8 та свідки зі сторони позивача ОСОБА_11, ОСОБА_50 підтвердили, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю бабусею за адресою АДРЕСА_6, отже викладене свідчить про те, що ОСОБА_7 не проводив спільне виховання чи утримання дитини, не проживав з дитиною, а визнання батьківства базується лише на свідченнях ОСОБА_8 та свідків зі сторони позивача ОСОБА_11, ОСОБА_50, які фактично знають всі обставини по справі зі слів самої ОСОБА_8, а тому суд критично відноситься до свідчень, докази яких базуються на припущеннях.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 фактично вказала, що спільного проживання та ведення спільного побуту в неї з ОСОБА_7 до народження та після народження дитини не було, вказала фактичний період сумісного проживання з 1990 року по 1994 рік та з 2008 року по 2013 рік, проте враховуючи проведений вищевикладений аналіз, суд прийшов до висновку, що період сумісного проживання з 1990 року по 1994 рік не визнається судом з тих підстав, що ОСОБА_7 уже перебував в шлюбі з ОСОБА_29 (ОСОБА_53.), з 1989 року по 19.02.1992 року у фактичних шлюбних відносинах, та з 19.02.1992 року по 08.02.1996 року у зареєстрованому шлюбі, та в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 1997 року по 2001 рік, а період з 2008 року по 2013 рік не обґрунтований стороною позивача належними та достатніми доказами, фактично випливає лише зі свідчення свідків зі сторони позивача ОСОБА_11, ОСОБА_50, ОСОБА_14 та самою ОСОБА_8, при цьому спростовується свідченнями свідків ОСОБА_49, ОСОБА_40, ОСОБА_39, ОСОБА_38, ОСОБА_37, ОСОБА_24, ОСОБА_23, які вказали, що знали покійного ОСОБА_7 починаючи з сумісного проживання сім'ї ОСОБА_29 та ОСОБА_7 та до його смерті, періодично бачили його до дня смерті, спілкувалися з ним особисто, деякі були в нього гостях, проте жодних відомостей з приводу сумісного проживання та ведення спільного господарства останнього з ОСОБА_8 їм не відомі, також самою стороною позивача не наданого жодного доказу на підтвердження викладених обставин в розрізі спірних правовідносин - фотосвітлин, переписки, листування, доказів спільних витрат, покупок, витрат на утримання дитини, тощо, які могли свідчити про спільне проживання та ведення спільного господарства. Суд також враховує ту обставину, що покійного ОСОБА_7 знайшов його син - ОСОБА_2 в своїй квартирі за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, 8, а не ОСОБА_8 чи ОСОБА_1, враховуючи, що по словах останніх, ОСОБА_8 сумісно проживала, а позивач являється його сином. Також аналізуючи покази всіх свідків, можна стверджувати, що ОСОБА_7 будучу одруженим з ОСОБА_10, а згодом з ОСОБА_4 проживав з ними однією сім'єю, був батьком дітей ОСОБА_2, ОСОБА_19, ОСОБА_19, проте починаючи з 2001 року був розлученим, проживав в окремій квартирі по АДРЕСА_1 в м. Києві, як достовірно встановлено в судовому засіданні спілкувався з колишніми дружинами, дітьми, мав велике коло знайомих та товаришів, і жодний з них, під час розгляду справи, не дав свідчення про те, що покійний ОСОБА_7 жив однією сім'єю з ОСОБА_8, що вони вели спільне господарство та також, що ОСОБА_7 визнавав ОСОБА_1 своїм сином. Про існування ОСОБА_8 знали, проте характер таких відносин, свідки та сторона відповідача з достовірністю вказали, що вони не носять сімейних правовідносин, а позивач ОСОБА_1 був відомий як син ОСОБА_8 Окрім того, суд враховує ту обставину, що позивач ОСОБА_1, який вказав, що постійно знав, що ОСОБА_7 являється його батьком, не звертався з приводу встановлення батьківства, не представлявся сином ОСОБА_7, не змінював свого прізвища, будучи знайомим з дітьми ОСОБА_7 не говорив їм про те, що він також його син, а після смерті ОСОБА_7 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вимогами щодо встановлення факту батьківства, при цьому не залучив сторін по справі - інших дітей ОСОБА_7, що дає підстави суду вважати, що посилання позивача про те, що ОСОБА_7 являється батьком ОСОБА_1 є загальновідомим фактом не підтверджується в розрізі даного спору, суперечить показами свідків, стороною відповідачів та не підтверджується сукупностю всіх доказів, які долучені до матеріалів справи та досліджені судом. Визнання покійного ОСОБА_7 батьківства над ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами та базується на свідченнях свідків зі сторони позивача, які як встановлено в судовому засіданні, є близькими знайомими, подругами ОСОБА_8, їх свідчення базувалися зі слів останньої, та не відкривають характер правовідносин що виникли між ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Так, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам та приймаючи до уваги факти, наведені сторонами в судовому засіданні, врахувавши покази всіх свідків у їх сукупності, суд вважає безпідставним пред'явлення вимог позивача щодо встановлення факту, що ОСОБА_7 є рідним батьком ОСОБА_1, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, що мають похідних характер, а саме щодо зобов'язання відділу державної реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження № 320 від 18.03.1993 року, складеного Харківським відділом записів актів громадянського стану м. Києва на ОСОБА_1, вимоги, щодо визнання за ОСОБА_1 прав на спадкування після померлого ОСОБА_7 та вимоги щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності, оскільки ці вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суперечать законним інтересам відповідачів, які підлягають правовому захисту з позиції норм цивільного права.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8, 9, 58 Конституції України, ст. 6, 13, 22, 53, 55, 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст. 9, 25, 130 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 1216, 1258 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», ст.ст.1, 4, 10,58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення батьківства та права на спадкування за законом на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: