Справа № 489/3074/15-ц
Номер провадження 2/489/1740/15
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «ПростоФінанс» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи) та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12014,08 грн. Оскільки, відповідач, не виконує належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання, позивач просив суд стягнути з нього суму заборгованості та судовий збір.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, до суду надійшла заява в якій представник позивача просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, надав письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

20.08.2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем було укладено Кредитний Договір № 8, відповідно до умов Договору відповідач отримав кредит у розмірі 12014,08 грн. Відповідно до Договору відповідач був зобов'язаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору, яка засвідчила факт його укладення. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 укладеному між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», останнє є правонаступником першого у тому числі і за кредитним договором № 8.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 10.04.2015, сума заборгованості відповідача складає 35642,65 грн., а саме: 11717,69 грн. заборгованість за кредитом; 4115,19грн. заборгованість за відсотками; 16579,32 грн. заборгованість за комісією; штраф - 3230,45 грн.

Строк і умови повернення кредиту та сплати відсотків визначені Договором.

В своїх запереченнях відповідач просив суд застосувати строки позовної давності щодо заявлених вимог.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257,258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з кредитного договору, датою останнього платежу за кредитом визначено 10.08.2011.

Проте позовну вимогу до відповідача ТОВ Кредитні ініціативи пред'явило лише в травні 2015 року (після сплину трьох років) шляхом подачі даного позову до суду.

В кредитному договорі від 20.08.2008 сторони не обумовили збільшення позовної давності. Отже, до спірних правовідносин в даному випадку підлягає застосуванню загальна позовна давність - 3 роки, а до вимог щодо неустойки скорочена в 1 рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропуску позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини при розгляді справи.

Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач вказав, що пеня була нарахована ще в червні 2012 року, тобто більш ніж за 2 роки до звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 266, ч. 4 ст. 267, ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, у даній справі наявні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові № 6-14цс від 19.03.2014 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по комісії у розмірі 16579,32 грн.

Відповідно до п. 1. 7. Кредитного договору комісія за управління кредитом - плата, яка встановлюється Кредитодавцем за управління кредитом, а саме за подальший супровід кредиту, починаючи з моменту його видачі до повного погашення заборгованості за кредитом.

Тобто, вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією мають місце в межах останнього платежу за кредитом, тобто до 10.08.2011. Після цієї дати подальше нарахування комісії за користування кредитом є таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.08.2008 за № 8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв