Справа № 509/987/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осодченко С.В., за участю представника позивача ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, та її представника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним та продовження строку прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2014 року позивач ОСОБА_3, В.Г., діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначав , що неповнолітній ОСОБА_3 з 2007 по 2013 роки проживав однією сімєю з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка в свою чергу склала заповіт на користь ОСОБА_5, знаходячись при цьому у депресивному стані, а тому позивач просить визнати заповіт посвідчений приватним нотаріусом недійсним, визнати неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9 з якою він постійно проживав однією сімьєю, яка померла 22 жовтня 2013 року, та фактично продовжити повнолітньому ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для прийняття спадщини .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, та ОСОБА_3, який на час розгляду справи набув повнолітття, підтримали позовні вимоги.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - відділу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог - Київської районної адміністрації Одеської міської ради просив слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив при прийнятті рішення врахувати права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_3В.(а.с.87).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 просила слухали справу у її відсутності (а.с.122,124).

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і свідка ОСОБА_15, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положення ст.ст. 1216, 1217 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити ще додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України).

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 ЦК України).

За змістом ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилом ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада

2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, правила ст.225 ЦПК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії Т-ЖД № 124299, виданим 22 липня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації Одеської міської ради народних депутатів (а.с.19).

ОСОБА_16 є донькою ОСОБА_17, яка в свою чергу була бабусею ОСОБА_3.

ОСОБА_17 була дружиною ОСОБА_8.

03 травня 2007 року померла бабуся ОСОБА_3, - ОСОБА_17, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 03 травня 2007 року актовий запис № 3978, виданий Першим відділом реєстрації актів цивільного стан Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

13 червня 2007 року померла ОСОБА_16, мати ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13 червня 2007 року, актовий запис № 5188, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

03 червня 2013 року помер ОСОБА_8, якому належала ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 19814 від 02 квітня 1997 року.

22 жовтня 2013 року померла ОСОБА_9 матір ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Після смерті матері ОСОБА_16, ОСОБА_3 постійно, починаючи з 2007 року проживав разом з ОСОБА_8 та його матірю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_12 та відомостями з медичної устави, яка розташована на території Суворського району м.Одеси (а.с. 20) .

Так, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_12, які були допитані в судовому засіданні пояснили, що неповнолітній ОСОБА_3 після смерті матері, з 2007 року постійно проживав однією сімєю разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до акту від 27 січня 2014 року, складеним комісією та завіреним начальником ділянки № 9 КП ЖКС «Півничний» та довідки КУ «Дитяча міська поліклініка № 2» № 128 від 11.02.2014 року, неповнолітній ОСОБА_3, постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.,20,21)

Більш того, у відповідності до ст.61 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_5 не заперечувала та визнавала те, що неповнолітній ОСОБА_3 починаючи з 2007 року постійно проживав однією сімєю разом з ОСОБА_9

Відповідно до спадкової справи, окрім ОСОБА_3, спадкоємців першої, другої та третьої черги немає (а.с.58-77,143)

ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, однак йому було письмово повідомлення, що про порушення його права на спадщину необхідно вирішувати судом.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він працює доцентом кафедри психіатрії в Одеському національному медичному університеті, 12.07.2013 року проводив консультативний огляд ОСОБА_9, в ході якого вона висказувала суіцідальні вислови та думки, в неї були порушення мислення, уяви, вважала свого померлого сина й досі живим, що позбавляло можливості правильно усвідомлювати значення своїх дій та свідчило про необхідність її госпіталізації до психіатричної клініки та постановки на облік психіатра.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, суду пояснили, що ОСОБА_9 в липні 2013 року поводилася неадекватно і не розсудливо розповідала про покійного сина нібито він живий і досі проживає разом з нею в квартирі, нібито вона готує для нього їжу, годує його, поки він грає в кімнаті у компютер. Свідки пояснювали, що після смерті сина, психічний стан ОСОБА_9 свідчив про неможливість усвідомлювати правильно оточуючий світ та свої дії. Дані обставини знайшли своє підтвердження у висновку судових експертів.

Відповідно до висновку посмертної амбулаторної комплексної судово-психіатрічної експертизи № 367 від 03.07.2015 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 при житті (після смерті сина в червні 2013 року) страждала психічним захворюванням у вигляді тяжкого депресивного епізоду з психотичними симптомами та на момент підписання заповіту 15.07.2013 року вона абсолютно не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не могла в повній мірі вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями при підписанні оспорюваного заповіту, абсолютно не могла усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків, а також не могла в повній мірі прогнозувати наслідки власних дій при підписанні оспорюваного заповіту. На момент складання заповіту в липні-серпні 2013 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходилася в стані глибокої депресії, яка виникла в результаті психотравматичного впливу смерті близької людини, яке характеризувалося сплощенням особистої структури, суіцідальними думками та висловами, зниженням рівня активності, відсутністю побудженій, відчуттям відчаю, безнадійності, пасивністю та безразлічністю, що могло суттєво впливати на її поведінку та мотивацію здійснюваних нею дій.(а.с.178-184)

Разом з тим, суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з боку відповідачки, виходячи з того, що дані свідки є близькими родичами відповідачки та знаходяться у добрих стосунках, є зацікавленими особами по справі та спілкувались з ОСОБА_9 вкрай рідко і могли не бачити змін у її психічному стані, і їх показання не можуть суттєво вплинути на розгляд справи.

Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що на момент підписання заповіту на імя ОСОБА_5, ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому такий заповіт судом визнається недійсним.

ОСОБА_3 відноситься до спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_9, з якою він проживав однією сімьєю, і яка померла 22.10.2013 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з тих підстав, що ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, своєчасно звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено в прийнятті заяви.

Зважаючи на те, що на час розгляду справи ОСОБА_3 став повнолітнім, то строк необхідно продовжити до двох місяців після набрання рішення чинності.

Заперечення відповідачки про те, що позивачем не ставиться питання про встановлення факту проживання однією сімьєю позивача з померлою, судом до уваги не приймається у відповідності до ст.61 ЦПК України, так як обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню, а в судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти того, що неповнолітіній постійно починаючи з 2007 року і по день смерті проживав разом з ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3.

Ствердження відповідачки про те, що вона не погоджується з висновком судово-психіатричної експертизи посилаючись на те, що свідком ОСОБА_15 були надані недостовірні свідчення, судом до уваги не приймаються з тих підстав, що ОСОБА_15, який був допитаний в судовому засіданні, надав пояснення, проти яких не заперечувала сторона та не ставила під сумнів його показання, що підтверджується журналом судового засідання. Більш того, висновок судової експертизи був зроблений на підставі сукупності всіх матеріалів цивільної справи, яка була надана судовому експерту в повному обсязі.

Посилання відповідачки на те, що під час розгляду справи не були допитані свідки з боку відповідача, чим, на думку відповідачки, був порушений принцип рівності сторін та змагальності, судом до уваги не приймаються з тих підстав, що відповідачкою у відповідності до ст.131 ЦПК України, тобто до початку розгляду справи по суті, були допитані з боку відповідача свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_14. Інші свідки заявлялися відповідачкою вже після проведення судової експертизи, та нею не було доведено, що докази подано несвоєчасно з поважних причин та не ставилося питання про поновлення строку для їх подання. Тому суд розглядає дії відповідачки, як порушення порядку розгляду справи та зловживання своїми процесуальними правами та обовязками, відповідно до ст. 27, 31 ЦПК України .

Враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст.3 ЦК України, звертаючи увагу на ту обставину, що неповнолітній ОСОБА_3 після смерті своєї матері постійно проживав на день смерті з ОСОБА_9 однією сімьєю вважаючи її своєю родиною, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

При подані позову позивач сплатив судовій збір . питання про розподіл судових витрат сторони не ставили, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають .

Керуючись ст.ст. 10,60,88,208,209,213-215 ЦПК України, ст. ст.30, 225, 1216, 1217, 1268 ч.5, 1269,1270,1272 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним та продовження строку прийняття спадщини задовольнити.

Визнати заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 яким ОСОБА_9 заповідала усе рухоме та нерухоме майно, яке належало їй на час смерті від 15 липня 2013 року реєстровий № 442 недійсним .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9, померлої 22 жовтня 2013 року.

Продовжити ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої 22 жовтня 2013 року строком на два місяці з дня набрання рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_21