Справа № 523/3508/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Шиміній М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ Райфайзен Банк Аваль» і після зменшення вимог просила визнати недійсними пункти 1.1 та 10.1 кредитного договору №014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року.

Позов обґрунтований тим, що в пункті 1.1 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, фінансовий актив не зазначено у грошовому виразі як того вимагає законодавство України, а встановлена в п.10.1 пеня в розмірі 0,5% - від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, що в перерахунку становить 182,5 % річних і є явно завищеною. Вказані умови договору є несправедливими та такими, що порушують її права як споживача.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти позову посилаючись на те, що умови договору відповідають нормам законодавства на час укладення кредитного договору. Позивач була ознайомлена з усіма умовами кредиту, підписавши його погодилася з усіма умовами, отримала кошти в доларах США і витратила їх для своїх потреб. Крім того, представник вказувала на наявність рішення суду про стягнення з позивачки заборгованості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Як було встановлено 26.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який в наступному змінив своє найменування на ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/0075/82/43473.

Згідно з п.1.1 договору Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 90000 доларів США. Під терміном «не відновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні Позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів Позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії кредитного договору.

Пунктом 10.1 передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

05.12.2005 року ОСОБА_1 звернулася до АППБ «Аваль» з заявою про надання їй кредиту в сумі 90000 доларів США строком на 84 місяці.

Згідно з заявою на видачу готівки №5 28.12.2005 року ОСОБА_1 отримала 90000 доларів США про що розписалася.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 2 ст.524 ЦК України, визначає, що сторони можуть визначити грошовій еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст.2, п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч.2 ст.533 ЦК України банки мають право на здійснення операцій і угод з валютними цінностями.

Нормами ч.1 та 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пунктом 5 частини 3 вказаної статті визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Проаналізувавши вказані норми, враховуючи встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, встановлено, що позивачка виявила бажання отримати кредит в доларах США, банк маючи відповідну ліцензію видав їй кредит в доларах на умовах договору, з якими вона погодилася і взяла на себе зобов'язання виконувати ці умови в тому числі визначені в п.10.1.

Відсутні підстави для визнання вказаних пунктів договорів недійсними, оскільки такі умови відповідають вимогам законодавства України, а незгода з розміром пені може бути лише підставою для зміни умов договору з урахуванням згоди іншої сторони.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.03.2015 року було змінено рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2014 року, та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року у розмірі 120154,2 дол.США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 31.03.2011 р. складає 956427,43 грн., та включає заборгованість за кредитом - 52122,28 дол.США, що складає 414893,35 грн., заборгованість за відсотками 19293,73 дол.США, що складає 153578,09 грн., пеню за прострочення тілу кредиту -32246,40 дол.США, що складає 256681,35 грн., пеню за прострочення відсотків по кредиту -16491,79 дол.США, що складає 131274,65 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: