Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Оверчук Т.І.,Бурячек О.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Келим Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат, моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція». 19 березня 2015 року позивачку звільнили у зв'язку з скороченням штатів на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак у відповідача утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 349,05 грн. На її неодноразові звернення до керівництва відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі та належних розрахункових, вона не отримувала відповіді. Позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виражається в душевних та фізичних стражданнях, приниженні її честі та гідності, порушення звичного способу життя і нормальних життєвих зв'язків, що унеможливлює продовження активного громадського життя, порушені відносини з оточуючими людьми, та інші негативні наслідки. Моральну шкоду вона оцінює в сумі 9000,00 гривень. Просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по розрахунковим виплатам при звільненні у розмірі 18349,05 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку, моральну шкоду у сумі 9000,00 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги - просила про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат за період з 19 березня по 27 липня 2015 року у сумі 12 638,60 грн., виходячи із такого розрахунку: 97,22(середньоденна заробітна плата)х 130 календарних днів (а.с.52).

Позивач частково підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що після звернення до суду з позовом відповідачем 27 липня 2015 року повністю сплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 18 349,05 грн., тому в цій частині позов не підтримала. При розрахунку середнього заробітку за час затримки виплат у сумі 12 638,60 грн. виходила із середньоденної заробітної плати 97,22 грн. згідно довідки підприємства. У січні 2015 року працювала 4 дні на тиждень, у лютому 2015 року - 3 дні на тиждень. Оскільки розрахунок середньоденної заробітної плати зроблено, виходячи з календарних днів, то вважає, що обрахуванню підлягає період затримки також за календарні дні.

Представник відповідача позовні вимоги визнала частково. Підтримала заперечення, в яких, зокрема зазначено, що заробітна плата була не виплачена через тяжкий матеріальний стан, що підтверджується балансом. Позивачем необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди (а.с.23-26,28-30,57-58). Додатково пояснила, що заборгованість по заробітній платі погашена повністю. Середній заробіток за час затримки виплат визнає у сумі 4861 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 97,22 грн. та 50 робочих днів (з урахуванням введення на підприємстві скороченого тижня та встановлення позивачу у лютому 2015 року 3-денного робочого тижня).

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивачка перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 04 квітня 1983 року по 19 березня 2015 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку зі скороченням штату (а.с.5-9).

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності.

Заборгованість по заробітній платі при звільненні позивача складала у сумі 18 349,05 грн., зокрема, за жовтень 2014 року у сумі 986,17 грн., за листопад 2014 року у сумі 2 238,39 грн., за грудень 2014 року у сумі 2 614,02 грн., за січень 2015 року у сумі 2 267,96 грн., за лютий 2015 року у сумі 2 288,86 грн. та за березень 2015 року у сумі 7 953,65 грн.(а.с. 10).

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18349,05 грн.

27 липня 2015 року, тобто під час розгляду справи, позивачу виплачено остаточний розрахунок при звільненні у сумі 18349,05 грн., що підтверджується довідкою ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» № 81 від 31 липня 2015 (а.с. 54,68,69).

Під час розгляду справи позивач не відмовилась від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що вимоги позивача, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат за період з 19 березня 2015 року по 27 липня 2015 року включно, тобто з дня звільнення по день виплати заборгованості по заробітній платі, що складає 130 календарних дні.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14: «Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата».

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні та встановлено таке.

Згідно довідки відповідача заробітна плата за два останні місяці перед звільненням складала: у січні 2015 року у сумі 2854,93 грн.( 31 календарний день), у лютому 2015 року - 2881,24 грн.(28 календарних дні), середньомісячна заробітна плата - 2868,09 грн., середньоденна заробітна плата 97,22 грн.(а.с.55).

Позивачем в розрахунку застосована середньоденна заробітна плата, визначена відповідачем за січень та лютий 2015 року у розмірі 97 грн. 22 коп.

Суд вважає цей факт встановленим за правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обрахування періоду затримки виплат при звільненні за календарні дні позивачем проведено без врахування механізму здійснення відповідного розрахунку, визначеного Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Судом встановлено, що відповідачем введений скорочений робочий тиждень, а саме, у січні 2015 року - 4-х денний робочий тиждень; у лютому 2015 року - 3-денний робочий тиждень на підставі заяви позивача з 01 листопада 2014 року строком на чотири місяці, що підтверджується наказом № 171-к від 01 листопада 2014 року та наказом № 180-к від 01 грудня 2014 року, (а.с. 41-42,43-44).

Відповідачем під час проведення розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні використано формулу, за якою обраховано період затримки за календарні дні з використанням даних про середньомісячний заробіток позивача за січень-лютий 2015 року у сумі 2868,09 грн.

Так, згідно довідки ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» № 80 заробітна плата позивача в січня 2015 року складала - 2 854 грн. 93 коп., в лютому 2015 року - 2 881 грн. 24 коп., середньомісячний заробіток - 2868,09 грн., середньоденна заробітна плата позивача в січні та лютому 2015 року склала у розмірі 97 грн. 22 коп. (а.с.55).

Виходячи із вищевказаного та враховуючи робочий графік позивачки у лютому 2015 року, підлягає нараховуванню середній заробіток за час затримки виплат заробітної плати за таку кількість робочих днів: березень 2015 року - 6 робочих днів, квітень 2015 року - 12 робочих днів, травень 2015 року - 10 робочих днів, червень 2015 року - 12 робочих днів, липень 2015 року - 10 робочих днів, а всього 50 робочих днів (а.с.74,75).

Отже, середній заробіток за час затримки виплат за період з 19 березня по 27 липня 2015 року включно складає 4861,00 грн. (97,22 х 50 робочих дні).

Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплат підлягають задоволенню частково у сумі 4861,00 грн. (без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). В іншій частин слід відмовити.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 5 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що суду необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно п. 9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указав, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушень прав працівника в сфері трудових правовідносин, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності.

Суд встановив, що затримка позивачу виплат при звільненні, заподіяла йому моральні страждання, позивач втратив нормальні життєві зв'язки і для організації свого життя позивачу необхідні додаткові зусилля, і на підставі ст.237-1 КЗпП України задовольняє його вимоги про стягнення з відповідача на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди частково в сумі 1000,00 грн. В іншій частині слід відмовити.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат, моральної шкоди підлягають задоволенню частково: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплат у сумі 4861,00 грн., у відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. 00 коп. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку.

Після пред'явлення позову до суду відповідач сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 18 349,05 грн.

Позивач в ході судового розгляду справи не підтримала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 349,05 грн. у зв'язку з погашенням заборгованості.

Однак згідно вимог ч.1 ст. 89 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплат задоволено частково в розмірі 4861,00 грн.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Виходячи із загальної суми задоволених вимог 23 210,05 грн. (18 349,05 грн. + 4861,00 грн.) з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.(23 210,05 грн.х1 %= 232,10, що є менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати).

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» цієї постанови у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави: майнового характеру у сумі 243, 60 грн.; немайнового характеру в сумі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст.115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.п.5, 9, 13 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року , ст.ст.10,11,60,79,80,88, 169, 197, 209, 212,213,214, 215, 223 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплат у сумі 4861 (чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) грн.(без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» на користь держави судовий збір майнового характеру у сумі 243 (двісті сорок три)грн. 60 коп., судовий збір немайнового характеру в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 21 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Є. Арапіна