Справа № 464/3606/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/6167/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2 КУА «Прімоколект-Капітал» - ОСОБА_3, представника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

29 квітня 2015 року ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просило звільнити з під арешту, накладеного у кримінальній справі № 144-2860, автомобіль марки «Chevrolet Captiva CG26FJ», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 р.в., шасі № KL1CG26FJ8B228014, який належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААВ № 475682 від 03.05.2012 року, який був накладений старшим слідчим СУ ГУМВС У Львівській області Штокало вихідний номер документу № 13746 від 30.12.2011 року, вхідний номер канцелярії II від 03.01.2012 року по кримінальній справі № 144-2860 та припинити розшук вказаного транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Captiva CG26FJ».

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Рішення суду оскаржило ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні посилався на те, що позивачем не доведено, що він є власником чи володільцем майна, на яке накладено арешт та позивач не звернувся до суду з позовом про визнання права власності на це майно. Однак, предявлення позову про визнання права власності на арештоване майно є правом позивача, а не його обовязком та підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» є кредитором та заставодержателем майна, яке перебуває у заставі за кредитним договором та на яке було накладено арешт. Вважає безпідставним посилання суду на те, що скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі можливе лише в межах кримінального провадження, оскільки позовна заява стосується не розгляду кримінальної справи, згідно якої накладено арешт, а саме звільнення майна з-під арешту з метою захисту порушених цивільних правовідносин. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 КУА «Прімоколект-Капітал» - ОСОБА_3, представника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4,перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з наступних обставин та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 14.08.2008 року між ПАТ «Фольксбанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № KF 51523, відповідно до умов якого останній отримав в кредит грошові кошти у розмірі 22 597 дол. США, які зобов'язався повернути до 14.08.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання між сторонами кредитного договору було додатково укладено договір застави (зареєстрований у реєстрі за № 4386), предметом якого є рухоме майно: автомобіль НОМЕР_2, 2008 р.в., шасі № KLICG26GJ8B228014, який належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії AAB № 475682 від 03.05.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_5 не виконав свої зобов'язання за кредитним договором і припинив вносити щомісячні платежі - повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 14.04.2015 року становила 170 800,64 грн. У зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору у ПАТ «Фольксбанк» виникло право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилась та несплачених процентів за користування кредитом.

Так, рішенням Сихівського районного суду від 10.02.2011 року задоволено позов ПАТ «Фольксбанк» та вирішено стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 195 021 грн. 85 коп., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

23.02.2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги, за змістом якого відбулось відступлення прав за договором застави у відповідності до ст. 512 ЦК України. ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за кредитним договором та договором застави, укладеними між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_5 У свою чергу, ПАТ «Фольксбанк» 14.08.2008 року зареєстрував у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження із забороною відчуження майна боржника, в т.ч. раніше згаданого автомобіля. 23.02.2013 року у зв'язку із укладенням договору відступлення права вимоги стягувача у ЄДРОРМ було замінено на ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал». В порядку здійснення виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, державний виконавець виявив майно на яке можна звернути стягнення в рамках виконавчого провадження, а саме автомобіль марки «Chevrolet Captiva», який є предметом даного позову. Так, 24.03.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві через наявність арешту по кримінальній справі № 144-2860.

Як встановлено судом та визнається сторонами, арешт та заборону на відчуження майна, визначеного позивачем, а саме на автомобіль НОМЕР_2, 2008 р.в., шасі № KLICG26GJ8B228014 - накладено органом досудового слідства, а саме слідчим у зв'язку із розслідуванням кримінальної справи №144-2860.

Згідно супровідного листа відділу СУ ГУМВС України у Львівській області від 21.10.2014 року № 2/7402 та довідки від 30.10.2014 року № 2/7561, вищезазначена кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 5ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, 21.01.2012 року в порядку ст. 225 КПК України скерована до прокуратури Львівської області для затвердження обвинувального висновку та скерування до суду, на даний час справа перебуває на розгляді у Франківському районному суді, рішення по суті не прийнято.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений законом строк.

Статтею15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач (продавець) рухомих речей набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження.

Згідно викладеного обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_2 КУА «Прімоколект-Капітал» вважає, що пріоритет обтяження, накладеного банком є вищим від пріоритету, накладеного ГУ МВС, а відтак, з метою задоволення вимог кредитор, настоює на звільнені з-під арешту майна, що належить боржнику, з метою його подальшої реалізації.

Водночас, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідності такого арешту.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі № 144-2860, щодо автомобіля марки «Chevrolet Captiva CG26FJ», реєстраційний номер НОМЕР НОМЕР_1, 2008 р.в., шасі № KLICG26GJ8B228014, який належить ОСОБА_5, можливе лише в межах кримінального провадження.

Законом України «Про виконавче провадження», а саме ч. 1 ст. 60, передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на цей майно і про зняття з нього арешту. Однак, ОСОБА_2 «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» з приводу визнання права власності на спірне майно позовних вимог не заявляє.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 КУА «Прімоколект-Капітал» не являється власником майна - автомобіля НОМЕР_2, 2008 р.в., шасі № KLICG26GJ8B228014, який належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії AAB № 475682 від 03.05.2012 року. Згідно роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6, заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, якщо опис проводився судовим виконавцем.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо можливих порушень прав заставодавця, то таких судом, згідно наявних у справі доказів, не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Відтак, права заставодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Таким чином, права ОСОБА_2 КУА «Прімоколект-Капітал» як кредитора та заставодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту є безпідставними та необґрунтованими, та як наслідок не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснив, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не є власником чи володільцем арештованого рухомого майна - автомобіля НОМЕР_2, 2008 р.в., шасі № KLICG26GJ8B228014, який належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії AAB № 475682 від 03.05.2012 року. На підставі рішення Сихівського районного суду від 10.02.2011 року він отримав право стягнення з ОСОБА_5 195 021 грн. 85 копзаборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося. Права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З цих же підстав і вірне посилання суду на те, що скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі № 144-2860 щодо автомобіля марки «Chevrolet Captiva CG26FJ», який належить ОСОБА_5, можливе лише в межах кримінального провадження.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6