Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ВисоцькоїВ.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2008 між ОСОБА_6 (орендодавцем) та ОСОБА_5 (орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,39 га, що належала орендодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Договір оренди укладено сторонами на 49 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом спадкоємцем зазначеного в заповіті майна вказаної земельної ділянки є ОСОБА_4, за якою 07 травня 2014 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отримавши у спадок земельну ділянку, позивач успадкувала права та обов'язки спадкодавця за договорами оренди. Проте, орендар не виконує обов'язку по внесенню орендної плати з моменту укладення між сторонами договору оренди, а тому існує заборгованість за 7 років, яка складає 15 988 грн. Позивач неодноразово зверталася до ОСОБА_5 з пропозицією розірвати договір оренди та повернути земельну ділянку, проте орендар на такі пропозиції не відповідав. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 08 червня 2015 року позов задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 24 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі у розмірі 14 846 грн. за шість років та шість місяців. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині розірвання договору оренди земельної ділянки від 24 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості по орендній платі та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що саме з моменту набуття права власності на земельну ділянку, позивач набула права вимоги зі сплати орендної плати.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив відсутність систематичності несплати відповідачем орендної плати новому власнику.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми, та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, в зв'язку з чим обґрунтовано скасував рішення місцевого суду в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська