Справа № 2-748/11
РІШЕННЯ

іменем України

„09 листопада 2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом (уточнив збільшив розмір позовних вимог у заяві від 25.05.2011 р.), в його обґрунтування посилаючись на те, що 15.01.2007 р. між банком та відповідачем - 1 був укладений договір про надання кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 10 100,00 дол. США у порядку та на умовах, визначених законом.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2. 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни встановлені договором.

Утім, попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованими за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) на 10.05.2011 р. складає 112 691,53 грн., з яких: основна сума боргу 73 736,63 грн., заборгованість за відсотками 32 803,59 грн., пеня 6 151,31 грн.

Разом з тим, 15.01.2007 р. між банком та відповідачем 2 (надалі поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути майбутньому.

Зазначаючи у позові про те, що попри взяті на себе зобовязання останні не виконані, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у розвої вимоги про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованості за договором, про вирішення питання про розподіл судових витрат тощо.

У судове засідання позивач не зявився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У судове засідання відповідачі, належним чином повідомлені, повторно не зявилися, причини неявки не повідомили, не надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється).

Врахував заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини.

Як встановлено судом, 15.01.2007 р. між банком та відповідачем - 1 був укладений договір про надання кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 10 100,00 дол. США у порядку та на умовах, визначених законом.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2. 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни встановлені договором.

Утім, попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованими за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) на 10.05.2011 р. складає 112 691,53 грн., з яких: основна сума боргу 73 736,63 грн., заборгованість за відсотками 32 803,59 грн., пеня 6 151,31 грн.

15.01.2007 р. між банком та відповідачем 2 (надалі поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути майбутньому.

Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За невиконання або неналежне виконання обовязків за кредитним договором передбачена відповідальність відповідача -1, на підставі чого позивачем, на переконання суду, правомірно була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів за його користування.

Разом з тим, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, як солідарних боржників.

Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, та зважаючи на те, що договір містить умову про неустойку та остання належним чином обчислена, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі та про стягнення солідарно з відповідачів, як солідарних боржників, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 15.01.2007 р., розмір якої станом на 10.05.2011 р. складає 112 691,53 грн., з яких: основна сума боргу 73 736,63 грн., заборгованість за відсотками 32 803,59 грн., пеня 6 151,31 грн.

Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з того, що при розподілі судових витрат солідарного обовязку боржників не виникає.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України: з відповідав на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках з кожного з відповідачів судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1700,00 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Керуючись ст.ст. 11,15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 218, 224 та ст. 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження: пр-т Московський, 60, м. Харків, , рахунок №0 в Управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351005) заборгованість за кредитним договором №00 від 15.07.2007 р. в розмірі 112 691,53 грн., яка склалася станом на 10.05.2011 р., та складається з наступного: основна сума боргу 73 736,63 грн., заборгованість по відсотках 32 803,59 грн., пеня 6 151,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) в рівних частках з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження: пр-т Московський, 60, м. Харків, , рахунок №0 в Управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351005) судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 1700,00 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї