АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/630/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: ЛісовськаО.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8931/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.09.2006 між банком та відповідачем був укладений договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1483, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк умови договору виконав належним чином, а відповідач умови договору не виконує, у зв′язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24555, 97 грн. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 24555, 97 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявність судових рішень та їх виконання відповідачем не свідчить про відсутність у позичальника заборгованості саме за заявлений період до 27.11.2014. Таким чином відповідач не надав суду належних доказів, які б могли підтвердити відсутність у нього заборгованості, у зв′язку з цим до цього часу відповідачем не виконано умов договору належним чином, а тому банк має всі підстави для заявлення та стягнення суми боргу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2006 між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_5, з другої сторони, укладений Договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на суму 1483, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. із кінцевим терміном повернення до 07.09.2007 включно.

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Як вказує у своїх позовних вимогах Банк в порушення умов договору, свої зобов′язання позичальник належним чином не виконує, станом на 27.11.2014 у відповідача перед Банком виникла заборгованість у розмірі 24 555, 97 грн.

Сторонами не заперечувалось та підтверджено матеріалами справи, що позивач неодноразово звертався до суду з вимогами про стягнення з позичальника ОСОБА_5 заборгованості за договором.

Так, 27 січня 2010 року судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 07.09.2006 з урахуванням відсотків, комісії, пені та штрафу на загальну суму 13 251,44 грн. Сума заборгованості обчислювалась станом на 16.11.2009.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2013 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишено без розгляду з підстав п. 4.ч.1ст. 207 ЦПК України. Залишаючи без розгляду позовну заяву ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» суд виходив із того, що спір між тими ж сторонами, про той самий предмет вже розглядався Деснянським районним судом м. Києва із видачею судового наказу, а також про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості за вказаним договором кредиту ухвалено рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

У січні 2015 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 07.09.2006 за інший період.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що кредит (тіло) відповідач погасив, заборгованість за цією складовою відсутня.

Предметом спору є заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10.10.2006 по 27.11.2014 у розмірі 8 276,11 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 10.10.2006 по 27.11.2014 у розмірі 356,16 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов′язань за договором за період з 10.11.2006 по 27.11.2014 у розмірі 14 278,18 грн.; штрафу 500,00 грн. - фіксована складова та 1 145,52 грн. процентна складова.

Тобто, позивачем до стягнення обчислена заборгованість за договором за вісім років невиконання відповідачем зобов′язання, за наявності судових рішень про стягнення заборгованість з відповідача, які виконані у примусовому порядку.

На підставі наведеного судового колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що банком не було надано достатньо доказів того, що дійсно у відповідача ОСОБА_5 перед банком існує заборгованість у розмірі, визначеному розрахунком, а тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості боргу із ОСОБА_5 є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Доводи представника позивача про те, що наявність судових рішень та їх виконання відповідачем не свідчить про відсутність у позичальника заборгованості саме за заявлений період до 27.11.2014 є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником, у відповідності до вимог ст.. 599 ЦК України припиняє правовідносин сторін кредитного договору. А заявлений позивачем до стягнення період заборгованості з 10.10.2006 по 27.11.2014 покладає на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов′язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, до того ж заявлений поза межами строку дії кредитного договору, який встановлено сторонами до 07 вересня 2007 року включно.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: