Справа № 145/1638/14-ц Провадження № 22-ц/772/2712/2015Головуючий в суді першої інстанції Ратушняк І. О.
Категорія 30Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Медяного В.М.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участю апелянта, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, йо-го представника, адвоката Киришова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну спра-ву за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок взаємо-

дії кількох джерел підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в Тиврівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майно-вої шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Позов мотивований тим, що 05 червня 2013 року близько 13.00 години в смт. Сутиски, Тиврівського району Вінницької області сталася шляхово-транспорт-на пригода за його участі як водія автомобіля «Опель-Вектра», державний но-мерний знак НОМЕР_1, та відповідача, який керував автомобілем ЗИЛ-ММЗ 554М, державний номерний знак НОМЕР_2. Ухвалою апеляційного суду від 19 травня 2014 року закрито провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопо-рушення. Стосовно ж ОСОБА_3 ухвалою апеляційного суду від 01 липня 2014 року провадження в адміністративній справі закрито у зв'язку із закінчен-ням строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Шляхово-транспортна пригода знаходиться у причинному зв'язку з порушенням відпові-дачем пункту 10.1 Правил дорожнього руху. У цій пригоді ОСОБА_2 завдана пошкодженням транспортного засобу майнова шкода, що згідно ви-сновку автотоварознавчого дослідження від 29 липня 2013 року № 79 визначена у розмірі 67620,00 гривень, яку він просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь ( а. с. 3, 20 ).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року ( а. с. 133, 136-139 ) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовле-но.

З таким рішенням суду першої інстанції позивач не погодився, оскаржує йо-го в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі ( а. с. 144-145 ).

Апелянт вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм мате-ріального і процесуального права, за неповного з'ясування всіх фактичних обс-тавин справи, не дослідження, не надання належної оцінки наявним в матеріа-лах справи доказам, без сприяння повному, об'єктивному, неупередженому ви-рішенню спору. Оскаржуване рішення, на думку апелянта, не відповідає фак-тичним обставинам справи, є незаконним, необгрунтованим.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній дока-зи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступ-них підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених представлени-ми доказами.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 05 червня 2013 року близько 13.00 години в смт. Сутиски, Тиврівського району Вінницької області сталася шляхово-транспорт-на пригода за участю водіїв ОСОБА_2, який керував автомобілем «Опель-Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_3, який керував власним автомобілем ЗИЛ-ММЗ 554М, державний номерний знак НОМЕР_2.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_3 як винуватця шляхово-транспортної пригоди, суд першої ін-станції врахував висновок експерта від 02 лютого 2015 року № 2001/14-21 ( а. с. 62-66 ), згідно якого в заданій дорожній ситуації з метою забезпечення без-пеки дорожнього руху, водій ОСОБА_3 повинен був керуватися нормами підпункту 10.1, а водій ОСОБА_2 - підпунктами 14.6 «а», 12.3 чи 12.3 ПДР України. Свідчення ОСОБА_2 та його пасажира ОСОБА_5 стосовно механізму розвитку події ДТП є технічно необгрунтованими, тому в подальшому до уваги не брались, оскільки могли б привести до хибних виснов-ків. Якщо в момент початку обгону водій ОСОБА_2 по зовнішніх пара-метрах не міг виявити наявність попереду перехрестя, у його діях невідповід-ностей технічним нормам вимог п. 14.6 «а» ПДР України може не вбачатися, однак при цьому при виконанні технічних норм вимог п.12.3 ПДР України він мав технічну можливість попередити дане ДТП.

Свідчення водія ОСОБА_3 щодо механізму розвитку події ДТП є тех-нічно обгрунтованими, при чому в його діях невідповідностей технічним нор-мам вимог ПДР України, які б знаходилися у причинному зв'язку з даного ДТП не вбачається, а технічна можливість попередження цієї ДТП забезпечувалася виконанням водієм ОСОБА_2 технічних норм вимог підпункту 10.1 ПДР України.

В матеріалах цивільної справи об'єктивні відомості про можливу невідпо-відність в даній дорожній ситуації дій водія автомобіля ЗИЛ ОСОБА_3 технічним нормам вимог підпункту 10.1 ПДР України відсутні.

Також суд першої інстанції пікреслив, що посилання позивача на ухвали апеляційного суду від 19 травня та 01 липня 2014 року як на підстави доведення позовних вимог є неспроможними. Дійсно, ухвалою суду від 19 травня 2014 ро-ку встановлено відсутність в діях позивача складу правопорушення. Однак, ухвалою від 01 липня 2014 року ( а. с. 6 ) суддя апеляційного суду констатував, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушен-ня строків, передбачених статтею 38 КУпАП, є підставою, що виключає прова-дження у справі, тому суд, встановивши таку обставину, повинен був лише за-крити провадежння у справі, не вирішуючи її по суті. Натомість суд ухвалив постанову, в резолютивній частині якої вказав, що доказів вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не встановлено, оскільки відповідно до схеми до протоколу ОМП від 05 червня 2014 року ОСОБА_3 виконував поворот ліворуч; ОСОБА_2, порушуючи вимоги підпункту 14.6 «а» ПДР України, згідно яких обгін на перехресті заборонений, зіткнувся з транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ 554М, в'їхавши йому у задню ліву частину автомобіля.

Оскаржуючи рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року, апелянт ОСОБА_2 посилається на ті ж обставини, які наводив у суді першої інстанції, зокрема, коли заявляв клопотання про про-ведення ще однієї судової автотехнічної експертизи з абсолютно аналогічними питаннями, на які експертом уже були надані конкретні відповіді, але які не влаштовували позивача.

Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду від 28 липня 2015 року, вони не заслуговують на увагу як безпідставні, необгрунтовані до-стовірними доказами, помилкові.

В судовому засіданні апеляційного суду обидві сторони у справі підтверди-ли, що жодна з них не отримувала компенсаційних страхових платежів у зв'яз-ку з матеріальними збитками, завданими у шляхово-транспортній пригоді 05 червня 2013 року, жодних третіх осіб даний спір не стосується.

Суд першої інстанції 28 липня 2015 року ухвалив рішення про відмову у по-зові ОСОБА_2, дотримавшись вимог статей 11, 31, 215 ЦПК України, правильно визначившись з правовідносинами, що виникли між сторонами у справі, та застосувавши ті норми матеріального права, які регулюють дані пра-вовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошен-ня, проте вона може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: