Номер провадження: 22-ц/785/1708/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2014р. по справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення порядку користування житловим будинком, і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, -

встановила:

11 березня 2014р. ОСОБА_3 звернувся з позовом, який остаточно уточнив, просив суд:

- вселити його в будинок АДРЕСА_1;

- встановити порядок користування 13/25 частками вказаного будинку, виділив йому у користування кімнату під № 1-3 площею 11,4кв.м. згідно технічного паспорту від 15 січня 2007року, а ОСОБА_2, ОСОБА_4, неповнолітнім ОСОБА_5, 1997р.н., ОСОБА_6, 1996р.н., виділити у користування кімнату під №1-2 площею 15,1кв.м., залишив в загальному користуванні приміщення №№1-1, 1-4, 1, У1, УП;

- зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5, 1997р.н., ОСОБА_6, 1996р.н. не чинити йому перешкоди у користуванні кімнатою №1-3, приміщеннями загального користування в будинку АДРЕСА_1 ( а.с.89).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком, якому на підставі договору дарування від 28 березня 1991р. належить 13/25 частин будинку АДРЕСА_1. В даному будинку він (ОСОБА_2.) зареєстрований як член сім'ї ОСОБА_2, проживав в ньому з 1991 р. Однак, після одруження батька з ОСОБА_7, вселення її та двох її синів в спірний будинок, виникли перешкоди в користуванні будинком, так як батько створив нестерпні умови проживання, не пускав до будинку, стверджуючи, що в будинку буде проживати він та його нова сім'я, і аналогічну позицію зайняла ОСОБА_7 і її сини, зайнявши кімнату площею 11,4кв.м., в якій він раніше постійно проживав. Позивач ОСОБА_3 вважає дії відповідачів є незаконними, порушують його право на проживання в спірному будинку, тому він вимушений був звернутися з вказаним позовом до суду.

ОСОБА_2 просив у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити, подав 24 квітня 2014р. зустрічний позов, в якому просив суд виселити ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог ст.ст.157, 116 ЖК України, посилаючись на те, що ОСОБА_3 мешкав в спірному будинку до квітня 2013р, та під час мешкання постійно порушував правила співжиття, що спонукало звертатися до правоохоронних органів, для здійснення до нього заходів громадського впливу, але вони виявилися безрезультатними (а.с.38-39).

Рішенням Іллічівського міськрайонного суду від 14 листопада 2014р. позов ОСОБА_3 задоволено частково, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення - відмовлено.

Суд вселив ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1. Суд зобов'язав ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні вказаним будинком (а.с.114-118).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення його позову про виселення ОСОБА_3, та відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без урахування усіх обставин по справі (а.с.123-124).

Справа розглянута у відсутності ОСОБА_3, представник якого був належним чином сповіщений про слухання справи в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольнив частково позов ОСОБА_3 про вселення його в будинок АДРЕСА_1, з зобов'язанням ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні вказаним будинком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права ОСОБА_3 порушуються з боку відповідачів.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2 про виселення зі спірного будинку ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позов є безпідставний і недоведений позивачем ОСОБА_2

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону, матеріалам і обставинам по справі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 28 березня 1991р. відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 13/25 частин будинку АДРЕСА_1, який в цілому складається з одного жилого будинку загальною площею 45,6кв.м., (коридор площею 4,7кв.м., житлові кімнати площею 15,1кв.м. і 11,4кв.м., кухня 6кв.м, веранда - 4,4к.в.м., санвузол - 2 кв.м), та господарчих споруд "Б", "Г", "В", "Д", "Е", №1-3 - спорудження (а.с.6-7, 34-35, 8-13).

З довідок, паспортних даних, свідоцтв та інших доказів вбачається, що у спірному будинку зареєстровані: власник відповідач по справі - ОСОБА_2, члени його сім'ї, а саме: син позивач по справі ОСОБА_8 з 03 листопада 1993р, донька ОСОБА_9, колишня дружина ОСОБА_10 (шлюб з якою розірвано 29 квітня 2009рю), дружина ОСОБА_11, шлюб з якою укладено 29 червня 2013р., сини ОСОБА_11 - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.14, 15, 36, 37, 65-66, 81-82).

Сторони фактично визнали, що з 2004р. і з 2006р. в спірному будинку не мешкають ОСОБА_14 і ОСОБА_15 Також встановлено, що треті особи мешкають в спірному будинку за договором найму, оскільки склались складні стосунки з ОСОБА_2 і проживати разом було неможливо, однак позивач не мав матеріальної можливості орендувати житло і на протязі 2003-2013p.p. проживав у будинку з батьком до виникнення перешкод у користуванні будинком з боку відповідачів, які фактично не пускають його до будинку.

У підтвердження зустрічного позову ОСОБА_2 надав лише один лист Іллічівського MB ГУМВС України в Одеській області від 13 лютого 2014р., з якого вбачається, що 11 червня 2013р. відповідач ОСОБА_2 звертався з заявою про систематичні порушення правил спільного проживання з боку ОСОБА_8, та за результатами перевірки, з позивачем ОСОБА_8 було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення у подальшому порушень правил спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи попередження і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу зацікавлених у цьому осіб здійснюється без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Зокрема, маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України ч.2 від 12.04.1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України).

ОСОБА_2 не надав суду першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відносно позивача застосовувалися заходи попередження компетентними органами, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або місцем проживання відповідача з тих підстав, що вони порушують правила співжиття, роблять неможливим для позивача і інших осіб проживання з ними у спірному житловому приміщенні і були допущені повторні порушення після цих заходів.

Тому судова колегія, вважає, що відсутні підстави для застосування до позивача ОСОБА_3 норм, встановлених ч.І ст.116 та сг.157 ЖК України і судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3

На підставі ст.ст.405, 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до згоди з власником.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника житла належать дружина (чоловік), їх діти і батьки.

Із частини 4 ст.156 ЖК України слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника житла права користування займаним приміщенням, а у разі відсутності угоди між власником і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України (укладення угоди про плату за користування житлом і за комунальні послуги)..

Питаиия укладення договору найму жилого приміщення, що належить громадянинові, припинення дії вказаного договору урегульовані ст.ст. 158, 159, 168 ЖК України.

Оскільки сторони фактично визнали та відповідач ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції, що з червня 2013р. позивач не проживає у спірному будинку із-за створення відповідачем ОСОБА_2 нової сім'ї, вселення його дружини і синів дружини до будинку, виникнення спору щодо права позивача та подальше користування будинком, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення вимог ОСОБА_8 в частині вселення його в будинок і зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні будинком.

Судова колегія вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра