Справа № 413/4037/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ваврушак Н.М., при секретарі Плотнікової Т.Б., за участю сторін, позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду міста ОСОБА_6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_7 акціонерного товариства «АкцентБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного та інших договорів, третя особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_7 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_7 акціонерного товариства «АкцентБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного та інших договорів. Просив суд визнати недійсним кредитний договір з моменту його укладання та додаток до нього №1, та визнати недійсним договір застави та договір поруки з моменту їх укладання. В обґрунтування вказано, що позивач кредитні кошти не отримував, незнайомий з умови кредитування, договір позики взагалі не укладався, договір поруки ОСОБА_4 не підписаний, договір поруки укладався у різних відділеннях банку. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивач, треті особи при укладанні договорів були ознайомлені з умовами договору та погодилися щодо них, кредитний договір виконувався тривалий час, на сьогодні маються рішення суду з приводу стягнення заборгованості по кредитному договору та стягнення штрафних санкцій за невиконання умов укладених договорів. Надала до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позову про визнання договорів недійсними.

В судовому засіданні встановлено, що 09.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 343-МК (далі Кредитний договір а.с.6 т.2).

В серпні 2009 року Закритим акціонерним товариством комерційним банком

«ПриватБанк» змінено назву на ОСОБА_7 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Відповідач), про що внесено відповідні зміни до установчих документів Позивача. Згідно пункту 1.1 Статуту Позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до укладеного договору № 343-МК від 09.10.2008 року ОСОБА_1 09.10.2008 року отримав кредит у розмірі 120034,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 - 09.10.2008 р. уклали Договір застави рухомого майна № 343-МК/1 (надалі - Договір застави а.с.15т.2). Згідно з договором застави ОСОБА_1 надав в заставу автомобіль «Рута» 20, рік випуску: 2008, тип транспортного засобу: Автобус-О, № кузова: 8351, державний реєстраційний номер: АЕ6020АА, який належить на праві власності ОСОБА_1 (далі Предмет застави), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ АЕС283315, виданим Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.09.2008 року.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника Кредитним договором позивача за справою ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 343-МК/2 від 09.10.2008 року (далі Договір поруки-1 а.с.26 т.3) з ОСОБА_4 (далі 3 особа) та Договір поруки № 343-МК/3 від 09.10.2008 року (далі Договір поруки-2 ) з ОСОБА_5 (далі 3 особа).

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стаття 61 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування, а саме ч. 3 передбачає що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної ОСОБА_8 ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_8 Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються на контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Як вбачається із договорів кредиту 09.10.2008 року та договору застави від 09.10.2008 року та договору поруки від 09.10.2008 року, їх було укладено сторонами шляхом підписання, що свідчить про те, що сторони дійшли згоди щодо усіх його умов, а ОСОБА_1 підписанням договору підтвердив свою згоду з умовами кредитування. Тому посилання позивача на те, що є підстави для визнання вказаних договорів недійсними з моменту їх підписання є безпідставним.

До даного висновку суд дійшов з наступних підстав. При укладенні Позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору, а також третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договорів поруки в повному обсязі враховано вимоги чинного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст. ст. 215, 1054 - 1055 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається зі змісту підписаного сторонами по справі Кредитного договору, Договорів поруки позичальником (Позивач), кредитором (Відповідач), поручителями (треті особи) було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору кредиту та поруки відносно - суми кредиту, відсоткової ставки за користування кредитом, строку повернення кредиту, встановлений графік погашення кредитних коштів.

Факт купівлі автомобіля за рахунок отриманих кредитних коштів Позивачем по справі не спростовується.

Більше того, слід зазначити, що Позивачем здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором, що свідчить про розуміння Позивачем своїх зобовязань перед банком та прийняття умов Кредитного договору.

Факт підписання Договору поруки - 3 особою по справі ОСОБА_5 не заперечувався. Ствердження 3 особи по справі ОСОБА_4 про не укладення та не підписання ним Договору поруки спростовується висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної в межах судового розгляду даної справи (а.с.95-98 т.1, 120-128 т.1).

Щодо не надання інформації про умови кредитування та ціну кредиту, суд вказує наступне, Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, за результатом якої відбулося укладання - підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов'язок кредитора, додаткового підписання позичальником під наданою інформацією, доказом наявності виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією на підписання договору та отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів. Позивач ознайомившись з умовами кредитування та текстом договору, отримав повну інформацію про умови кредитування та власноруч підписав Кредитний договір, що свідчить про його згоду щодо викладених умов договору.

Таким чином, суд вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та відсутні підстави для визнання його недійсним.

Позивач посилається на введення в оману під час укладання договору, але відсутні належні докази стосовно вказаної обставини.

Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правочини, що є предметом даного позову, а саме: Кредитний договір № 343-МК та додаток до нього № 1 графік погашення кредиту, Договір застави № 343-МК/1, Договори поруки № 343-МК/2 та 343-МК/3 - укладено 09 жовтня 2008 року. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Предметом позову є визнання недійсними договорів з моменту їх укладання, договори були укладені 09.10.2008 року, і з цього часу для позивача почав перебіг позовної давності. За даними правовідносинами строк позовної давності сплинув - 09.10.2011 року, а з позовом позивач звернувся 13.04.2012 року.

Суд вважає, що надана заява відповідача про застосування строку позовної давності заслуговує на задоволення, вказані судом обставини є підставою для відмови у позові.

Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та Закону України «Про захист прав споживачів», та з огляду на те, що у позові відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, необхідним судовий збір віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 215, 257, 267, 627, 628, 638, 1054-1055 ЦК України, ст. 59-61, 88 212- 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_7 акціонерного товариства «АкцентБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного та інших договорів відмовити в повному обсягу.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_6. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Ваврушак