Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», треті особи: відокремлений підрозділ «Локомотивного депо Львів-Захід ДГТО «Львівська залізниця», начальник відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід «Львівська залізниця» ОСОБА_4, Первинна профспілкова організація локомотивного депо «Львів-Захід», про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що працював у відповідача на посаді машиніста тепловоза. 14 вересня 2014 року був відсутнім на роботі з дозволу керівників депо. 29 вересня 2014 року начальником відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід» ОСОБА_4 було прийнято накази від 24 вересня 2014 року та від 29 вересня 2014 року про його звільнення з посади машиніста тепловоза за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення крайньою мірою дисциплінарного стягнення, яке було застосовано без належної перевірки обставин його відсутності на роботі 14 вересня 2014 року, без врахування його стажу роботи та того факту, що на його утриманні знаходяться дружина та діти. Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано накази (розпорядження) ДТГО «Львівська залізниця», відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід «Львівська залізниця» - філії ДГТО «Львівська залізниця» від 24 вересня 2014 року та від 29 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено на роботі ОСОБА_3 на посаді машиніста тепловоза 2 класу відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід «Львівська залізниця» - філії ДГТО «Львівська залізниця». Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року в сумі 32 857,91 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при обранні виду стягнення за проступок ОСОБА_3 роботодавець дотримувався положень статей 147 - 149 КЗпП України. Враховуючи зазначене, підстави вважати звільнення позивача незаконним відсутні.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Установлено, що 14 вересня 2014 року ОСОБА_3 був відсутнім на робочому місці (а.с. 35 - 36).

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 70 від 19 вересня 2014 року постановлено надати ОСОБА_3 можливість до 23 вересня 2014 року представити підтверджуючі документи про причину неявки на роботу 14 вересня 2014 року, при відсутності підтверджуючих документів про причину неявки на роботу 14 вересня 2014 року до 23 вересня 2014 року - надати згоду на звільнення машиніста тепловоза ОСОБА_3 по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини з 24 вересня 2014 року (а.с. 50 - 51).

Судами встановлено, що на вимогу профспілки позивач не надав письмові докази поважності причин невиходу на роботу.

Наказом № С-5/438 від 24.09.2014 р. «Про звільнення з роботи» за допущений 14 вересня 2014 року прогул без поважних причин звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України машиніста тепловоза ОСОБА_3 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_6 (а.с. 8 - 9). Вказаний наказ відмінено наказом ДТГО «Львівська залізниця» від 25 вересня 2014 року (а.с. 31).

Згідно наказу від 29 вересня 2014 року ОСОБА_3 звільнений за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений у ст. 149 КЗпП України, в якій вказано, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло

воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами

3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на докази, надані позивачем, в тому числі на пояснення свідків ОСОБА_7 (заступника начальника депо з експлуатації), який пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 14 вересня 2014 року були відсутні на робочому місці, однак він (особисто) дав вказівку їх замінити, оскільки вони були затримані працівниками міліції в м. Івано-Франківську, для того щоб вони вирішили свої особисті питання. Таку вказівку про їх заміну надав тому що, він (ОСОБА_7.) несе відповідальність за безпеку руху на залізниці, а зазначені вище особи знаходились у нервовому стані.

Крім того, судом першої інстанції також враховано, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.12.2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_8 до ДТГО «Львівська залізниця», треті особи: відокремлений підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід» ДТГО «Львівська залізниця», ОСОБА_4, про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул, позов ОСОБА_8 задоволено та скасовано накази про звільнення його з роботи за прогул 14 вересня 2014 року, поновлено на попередній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши показання свідків, наданих під присягою, дійшов висновку про те, що відсутність позивача на робочому місці 14 вересня 2014 року була обумовлена його завчасним повідомлення про заміну, та отриманням дозволу на таку відсутність від заступника начальника депо з експлуатації. Крім того, суд врахував, що позивач характеризується позитивно, має значний стаж роботи, шкода ним депо не заподіяна, після невиходу на роботу 14 вересня 2014 року в подальшому був допущений до роботи 26, 27, 28 вересня 2014 року, що свідчить про довіру з боку роботодавця до ОСОБА_3

Разом з тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України здійснив переоцінку встановлених обставин справи судом першої інстанції. Не зазначивши, в чому саме полягає порушення вимог матеріального права, скасував рішення суду першої інстанції і відмовив в задоволенні позовних вимог, при цьому не навів доказів, якими спростовуються доводи позивача й висновки суду першої інстанції щодо відсутності працівника на робочому місці з огляду на те, що останнім було попереджено керівництво.

Отже апеляційний суд не з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М. Фаловська