АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3748/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1522/15 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - ОСОБА_1, її представника

ОСОБА_2, представника ТНЕУ

ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Тернопільського національного економічного університету на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСтАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тернопільського національного економічного університету (далі ТНЕУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25-26 лютого 2011 року працівники охорони ТНЕУ не впустити її до кімнати №126 в гуртожитку №3 по вул. Львівська, 3 в м. Тернополі, в якій вона постійно проживала.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року дії працівників ТНЕУ визнано неправомірними і зобов'язано відповідача надати вільний доступ до кімнати та видати перепустку для вільного доступу до кімнати з метою проживання.

Внаслідок неправомірних дій відповідача вона змушена була за плату винаймати житло та нести витрати за оплату комунальних послуг.

Понесені витрати в сумі 18900,00 грн. просила стягнути з відповідача, як шкоду заподіяну з його вини.

Крім того, неправомірними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої просила стягнути з нього 45000,00 грн.

06 листопада 2014 року позивачка збільшила позовні вимоги і просила стягнути з ТНЕУ на її користь моральну шкоду в розмірі 65000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Тернопільського національного економічного університету на користь ОСОБА_1 3691,00 грн. понесених витрат на оренду житла, 3483,44 грн. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 5000,00 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із Тернопільського національного економічного університету на користь ОСОБА_1 458,80 грн. сплаченого позивачем судового збору.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТНЕУ просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на те, що в порушення норм матеріального та процесуального права, суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, прийшов до помилкового висновку про заподіяння ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди неправомірними та винними діями працівників ТНЕУ та безпідставно задовольнив позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши його розмір до 65 000 грн., обґрунтовуючи тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки розміру завданих їй моральних страждань.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та, крім доводів викладених в апеляційній скарзі, вказала, що заподіяння моральної шкоди пов'язує з протиправними діями відповідача, вчиненими 25 та 26 лютого 2011 року, які, по-суті, тривали до виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку.

Представник ТНЕУ ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, апеляційну скаргу ТНЕУ частково задовольнити.

Частково задовольняючи позов про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці неправомірними діями відповідача, які полягали у спричиненні перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку, завдано майнової шкоди в розмірі понесених нею витратах на оренду житла, оплату наданих їй житлово-комунальних послуг в орендованому житлі.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам закону та обставинам справи, встановлених в суді.

Встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку поселена в кімнату № 126 гуртожитку № З ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль у зв'язку із працевлаштуванням у відповідача. У кімнаті проживала з 1986 року. Власного житла не має.

З 25 лютого 2011 року відповідачем їй чиняться перешкоди в доступі до займаної нею кімнати та проживанні в ній.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року позов ОСОБА_1 до ТНЕУ про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку задоволено.

Зобов'язано ТНЕУ надати можливість ОСОБА_1 вільного доступу до кімнати № 126 гуртожитку № З ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль з метою проживання у вказаній кімнаті. Зобов'язано ТНЕУ видати ОСОБА_1 перепустку встановленого взірця для вільного доступу до вказаної кімнати гуртожитку з метою проживання у ній.

З липня 2012 року ОСОБА_1 не проживає у гуртожитку № 3 без поважних причин, чого вона не заперечувала в суді апеляційної інстанції і що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 липня 2014 року, яким ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою № 126 гуртожитку № З ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль.

На підтвердження доводів позивачки про заподіяння майнової шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги договори оренди житла від 1 листопада 2011 року, укладеним між позивачкою та ОСОБА_4, від 1 вересня 2012 року, укладеним між позивачкою та ОСОБА_5, та квитанції про оплату житлово-комунальних послуг власниками квартир, які були предметом договору оренду.

Однак, з такими висновками колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачці вартості встановлених затрат, суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув та не врахував, що за змістом статті 1166 ЦК України загальною підставою відповідальності за завдану майнову шкоду є протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди .

Суд безпідставно поклав на відповідача відповідальність по відшкодуванню вартості понесених витрат за найм житла, оскільки договір оренди житла від 1 листопада 2011 року та від 1 серпня 2012 року було укладено позивачкою з власної ініціативи і ці обставини не знаходяться у причинному зв'язку з діями відповідача.

Окрім того, як убачається з договорів оренди від 1 листопада 2011 року та від 1 серпня 2012 року, на які посилалась позивачка в обґрунтування позовних вимог, є різні особи, а саме:

- власником квартири АДРЕСА_1 у квитанції про сплату комунальних послуг зазначена ОСОБА_6, а в договорі- Коваль Р.П.;

-власником квартири АДРЕСА_2 у квитанції про сплату комунальних послуг зазначена ОСОБА_7, а в договорі - ОСОБА_5

Отже, висновок суду про доведеність позивачем наявності збитків спричинених унаслідок неправомірних дій відповідача, ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанцій неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 341 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в цій частині позову.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи і вимогам матеріального закону.

При цьому колегія суддів бере до уваги підстави пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_8 моральна шкода їй заподіяна в наслідок неправомірних дій відповідача.

В суді апеляційної інстанції апелянт пояснила, що заподіяння моральної шкоди не пов'язувала з необхідністю у майбутньому орендувати житло обставини, що були покладені в основу позову про відшкодування матеріальних збитків, а пов'язувала із протиправними діями відповідача, вчиненими 25 та 26 лютого 2011 року і які, по-суті, тривали до вирішення питання в судовому порядку.

В наслідок цих дій вона зазнавала стрес, оскільки в перші дні буквально залишалась без житла, не мала місця для нічлігу, харчування. Через неможливість потрапити у власне помешкання, користуватись власними речами порушився звичний спосіб життя. Перебувала у стресовій ситуації до часу вирішення питання про право на проживання у гуртожитку.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням вимог закону та обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачці було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала в наслідок неправомірних дій працівників, які не допустили її до постійного місця проживання.

Розмір моральної шкоди суд визначив з урахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань позивачки, тривалості і характеру немайнових втрат, стану її здоровя.

Доводи апелянта ТНЕУ про те, що позивачкою не доведено та не надано доказів щодо неправомірного рішення , дій чи діяльності відповідача, не надано доказів наявності вини відповідача, спростовується фактичними обставинами справи, висновками судового рішення від 22 березня 2012 року, висновком ОСОБА_9 від 09 грудня 2014 року про наявність моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_1, яким суд дав належну правову оцінку.

Отже, в цій частині рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній сказі ТНЕУ не має.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304,307,309,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Тернопільського національного економічного університету задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету про відшкодування матеріальної відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: