н/п 2/490/229/2015 Справа № 490/6361/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
2 грудня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, після уточнення вимог просила суд на підставі частини 2 статті 197 СК України звільнити її від сплати 6 185 грн. 16 коп. заборгованості по аліментах за період з 01 листопада 2013 року до 01 липня 2014 року. В обґрунтування позову зазначила, що не має матеріальної можливості сплатити суму заборгованості.
У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач до суду надала заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів.
Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 3 травня 2006 року шлюб між сторонами був розірваний.
За домовленістю сторін після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою.
20 грудня 2006 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 2713 "Про участь ОСОБА_2, ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3" визначалась участь позивача у вихованні малолітнього сина.
21 серпня 2008 року відповідач звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначенні способу участі у її вихованні.
08 липня 2011 року ОСОБА_2 забрав сина до себе строком на три тижні для відпочинку та оздоровлення в період літніх канікул, після чого дитина відмовилась повертатись до матері.
За такого рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 квітня 2012 року встановлено місце проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2.
Спираючись про те, що син проживає із ним, 10 липня 2012 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до позивачки про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2013 року позов був задоволений, судом ухвалено, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2012 року і до повноліття дитини; до негайного виконання це рішення не зверталось.

27 травня 2013 року вказане рішення набуло чинності та було звернуто до виконання.

10 червня 2013 року в межах виконання цього рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрите виконавче провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась станом на 28 листопада 2013 року, частково, в частині сплати заборгованості у сумі 10 077 грн. 72 коп., залишивши в неї обов`язок сплатити заборгованість у сумі 750 грн.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В межах виконавчого провадження 01 липня 2014 року державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з виплати аліментів за період з 01 листопада 2013 року по 01 липня 2014 року; згідно здійсненого розрахунку, розмір заборгованості визначений у сумі 6 185 грн. 16 коп.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Ця норма встановлює, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

Позивачка вказує про наявність інших обставин, що мають істотне значення для правової можливості звільнення її від сплати заборгованості по аліментам.

Під іншими обставинами розуміє своє матеріальне та сімейне становище, а також поведінку відповідача, який перешкоджає їй в спілкуванні з сином та участі у його вихованні.

При оцінці посилань позивачки суд виходе з предмету спору, що визначений у частині 2 статті 197 СК України, відповідно до якої в межах позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах повністю або частково позивач має довести свою неспроможність сплачувати аліменти через виключні обставини, що заслуговують на увагу.

Позивачка виховує сина від другого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько ОСОБА_8 мешкає окремо та сплачує аліменти на дитину. ОСОБА_8 страждає на синдром гіперактивності з дефіцитом уваги, затримку речового розвитку, через що потребує індивідуального домашнього догляду матері.

За такого до 25 березня 2013 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; згідно висновку ЛКК (рішення № 1158 від 5 червня 2013 року) змушена перебувати у відпустці по догляду за дитиною до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Необхідність постійного догляду за ним із боку матері та вжиття нею спеціальних заходів щодо догляду за ним, його розвитку та вихованню встановлена компетентним органом - Лікарсько-консультативної комісії міської поліклініки № 4 міста Миколаєва /надалі - ЛКК/, що був зроблений у встановлений законом спосіб та у встановленому законом порядку.

У своїх позовні заяві позивач вказує, що рішенням ЛКК від 26 березня 2014 року їй продовжена не оплачувана відпустка по догляду за хворою дитиною. Згідно висновків лікарів від 24 квітня 2014 року вона має продовжити лікування молодшого сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спец закладі вже в статусі дитини-інваліда. Тому 15 травня 2014 року МОПЛ № 1 їй був виданий відповідний медичний висновок на дитину-інваліда віком до 18-ти років строком до 15 квітня 2016 року.

Оцінюючи наведені обставини щодо сімейного стану позивачки, суд вважає доведеним той факт, що позивачка є непрацездатною та має здійснювати постійний особистий догляд за сином ОСОБА_8

Дослідженням у суді матеріального стану позивачки встановлено, що він відповідає її сімейному стану.

Так, через необхідність догляду за дитиною, яка встановлена вище, позивачка не працює та не отримує самостійний дохід.

Таке, окрім встановлених вище обставин щодо матеріального стану позивачки та її власних пояснень, підтверджується податковою декларацією позивачки. Відомості цієї декларації суд вважає достовірними, оскільки вона перевірялась податковими органами у встановленому законом порядку, та порушень при її складанні компетентні органи не встановили.

ОСОБА_1 отримує аліменти на сина ОСОБА_8 від його батька. Але цільове призначення цих коштів визначене відповідним рішенням суду; ці кошти мають витрачатись виключно на створення належних умов для утримання та виховання ОСОБА_8 та вочевидь не можуть бути використаними на утримання іншої дитини.

Оцінюючи наведені обставини щодо матеріального стану позивачки, суд вважає доведеним той факт, що позивачка не має доходів, необхідних для погашення заборгованості у сумі 6 185 грн. 16 коп.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачка довела, що через обставини, що є мають істотне значення для правової можливості звільнення від сплати аліментів - необхідність догляду за хворою дитиною - вона є неспроможною сплатити визначену державним виконавцем заборгованість по аліментах.

При прийнятті рішення щодо частки заборгованості по аліментах, від сплати якої позивачку слід звільнити, суд враховує її матеріальний та сімейний стан, докази щодо якого наведені вище.

Оцінюючи всі наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за період з 01 листопада 2013 року до 01 липня 2014 року в сумі 6 185 грн. 16 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва Батченко О.В.